14 I- HAGEN. [1908 



chez le M. strida, et que, chez le M. ungustifolia, elles sont plus 

 étalées que celles de la forme typique. Ceci explique pourquoi 

 Rabenhorst considére le M. stricta seul comme étant identique å 

 la var. alpina et retient le M. atigustifolia pour en faire une varieté 

 dislincte. Si j'ai compris la var. stricta correctement, il existe en 

 Norvége des formes qui selon toute apparence lui appartiennent, 

 mais elles dilTérent si peu de l'espéce type qu'elles peuvent aussi 

 bien étre réunies å celle-ci. 



Meesea longiseta Hedw. excl. synon. 



M. longiseta, som Hedwig angir at kjende både fra Sverige 

 og fra Preussen, forveksledes i lang tid med M. triquetra, en 

 forvirring, hvortil Hedwig selv gav foranledningen, idet han som 

 synonym til sin M. longiseta citerer Mnium triquetrum L., som 

 imidlertid efter beskrivelsen utvilsomt er Meesea triquetra. Uagtet 

 nærværende art er samlet i Norge allerede av M. Vahl under hans 

 ophold i Finmarken 1785—86, (den findes i hans efterladte sam- 

 linger som „Hypnum . . . Legi in Norvegia" og som „Bryum . . . 

 Legi in Finmarkia,") er det derfor umulig at avgjøre, om de ældste 

 angivelser i literaturen, der hitrører fra Wahlenberg, Bridel, Som- 

 merfelt og Hartman, refererer sig til denne eller til den følgende 

 art. Den første pålidelige literaturangivelse om plantens forekomst 

 i Norge må derfor tilskrives Hartman (i 5te utgave av Skandina- 

 viens Flora, 1849). 



Den vokser på meget våte steder, blandt græs og Sphagna i 

 hængemyrer og ved bredden av sjøer og tjern, nogenlunde uav- 

 hængig av det geologiske underlag. Ved artens utbredelse er det 

 likesom for M. triquetra at merke, at den er utpræget kontinental ; 

 den mangler likesom denne på de britiske øer og på Frankrigs 

 vestkyst, og i overensstemmelse hermed er dens utbredelse i Norge 

 indskrænket til Kristiania, Hamar, Trondhjems og Tromsø stift 

 indtil 70° n. b., hvor den har sin nordgrænse, og indenfor dette 

 område forekommer den til og med meget spredd, så at den må 

 regnes til vore sjeldnere planter. Den synes fornemmelig at fore- 

 komme i lavlandene, dog stiger den på Dovrefjeld op til en højde 

 av 1000 m. 



