No. 9] NORGES MEESEACEÆ. {J 



navn er det ældste, der er ment sonn et virkelig slegtsnavn. Men 

 denne slegt er sammensat av så højst uensartete elementer, (Aula- 

 comnium androgynum, palustre og heterostichum, Webera longi- 

 collis, Leptostomum macrocarpum, Timmia megapolitana, Philo- 

 notis sphærocarpa og Paludella sguarrosa,) at navnet enten helt 

 bør lægges tilside eller ialfald kun anvendes for en sektion av 

 Aulacomnium. Da noget senere Bridel gjorde Ehrharts enkeltnavn 

 til et slegtsnavn, der tilfredsstiller den binære nomenklaturs for- 

 dringer, er det således ham og ikke Ehrhart, der må betragtes 

 som slegtens grunder. Senere er denne anerkjendt uten nogen- 

 somhelst motsigelse. 



I et av de første forsøk på et naturlig mossystem (Schwågrichen 

 1830) henføres den til Familia Mnii sammen med f. eks. Aula- 

 comnium, medens Meesea har fåt plads i Familia Bryi; i det 

 næste lignende forsøk (Hampe 1837) utgjør Paludella og Meesea 

 sammen med Mnium, Cinclidium, Timmia o. a. familien Bryeæ. 

 Uagtet Karl Muller i 1848 av de to nævnte slegter hadde dannet 

 familien Meeseaceæ, finder vi endnu i 1856 Paludella fremdeles 

 opstillet under Bryaceæ. Dette er imidlertid det sidste forsøk på 

 at fjerne den fra Meesea, de to slegter henføres nu av alle for- 

 fattere til samme familie, Meeseaceæ. 



Paludella squarrosa (L.) Brid. 



Er beskrevet og avbildet allerede i 1733 av Buxbaum efter 

 eksemplar fundet ved Jekaterinow. I den norske botaniske literatur 

 fra det 18de århundredes sidste halvdel findes den av J. A. Krogh 

 nævnt som forekommende i Nordfjord og av Hans Strøm som 

 voksende på Eker. 



Paludella vokser helst i våte myrer, mindre hyppig på over- 

 rislete berg; tuerne er sjelden rene, idet den g jerne enten selv er 

 indsprængt mer eller mindre rikelig blandt græs eller blandt andre 

 løv- eller blandt torvmoser, eller dens egne tuer viser en sterkere 

 eller svakere opblanding med sådanne fremmete bestanddele. Den 

 er utbredd over hele landet til dets nordligste dele, (likesom den 

 også findes på Spitsbergen og i Grønland,) dog med undtagelse av 

 de sydligste og vestligste kyststrøk. Den skyr nemlig det insulære 



