46 I- HAGEN. [1908 



plus anciens, (Wahlenberg et Hartman,) parlent d'un périchéze qui 

 n'atteint que la base de la capsule. La description et les figures 

 de la Br. eur., d'aprés lesquelles les rameaux de la varieté s'atté- 

 nuent au sommet et deviennent stoloniformes, ne s'appliquent qu'å 

 des cas exceptionnels; du reste. de teis stolons se trouvent parfois 

 également chez le type. 



Neckera pumila Hedw. 



Til denne art, der a\^ de tidligere engelske forfattere. (Hudson, 

 Dickson,) forveksledes med Neckera pennata, og som først av 

 Lamarck udskiltes som Hypnum fontwaloides, henføres nu i al- 

 mindeiighet som varietet den oprindelig i Aet. Soc. Linn. Bord. (1847), 

 senere i Br. eur. beskrevne Neckera Philippei, uagtet Schimper 

 selv senere (i S\mops. ed. 2) helt har inddrat den. Det forekommer 

 mig, at Schimpers fremgangsmåte er den eneste rigtige. 



Loin de pouvoir conserver le N. Philippei comme espéce, on ne 

 peut méme pas l'admettre comme varieté; on le trouve souvent dans 

 les touffes du N. pumila; un méme individu présente parfois les 

 deux formes de feuilles, et entre celles-ci se trouvent toutes les 

 transitions possibles. L'étude de cette espéce variable m a démontré 

 qu'il serait plus rationnel de grouper les formes d'une autre maniére ; 

 les extrémes peuvent étre designées comme formå olivacea et 

 formå pallescens. Ces formes se caractérisent comme suit: 



formå olivacea: saturate viridis; surculi breviores; folia brevi- 

 ora, utroque margine late reflexa. 



formå imllescens : luteo-viridis; surculi longiores; folia longiora, 

 angustissime — obsolete reflexa. 



Fra Norge er Neckera pumila angit allerede i 3die utgave av 

 Hartmans Skandinaviens Flora (1838), en angivelse, som senere 

 viste sig at bero på forveksling med N. oligocarpa. I virkeligheten 

 er Neckera Philippei angit for Norge i Br. eur. 1850 og N. pu- 

 mila av Wulfsberg i 1875. 



Den forekommer dels på træstammer, (alm, ask, ek, bjerk, 

 bøk, hassel, kristtorn, lind, rogn, silje,) mest på rotpartiet, såvel 

 på mere fritstående som på skogtrær, dels på tørre, ovsrskyggete 

 klippeblokker (for det meste av hårde bergarter,) hvis indad skrå- 



