82 I- HAGEN. [1908 



ST. Opdal, Kongsvold : Kiær ; Drivstuen : Berggren ; Engen 

 650 m., Stuen 530 m. : H. 



No. Hat fjelddalen, Susendalen: Fridtz; Mo, nær fjord- 

 bredden, Nævernesset: Kaalaas; Krokstranden: A. Blytt ; Lang- 

 fjeldet: Fridtz; B ejeren, Tollåen, Soløjen : H. ; Saltdalen, Nord- 

 almenningen 200 m : Fridtz; Fauske, Finejdet, Løgaflen ; Sør- 

 folden, Djupvik: H. ; Ank en es, Bjerkvik : Fridtz; Dverberg, 

 Andenes: Kaalaas. 



Tr. Bar do, Strømsmoen, Bergskletten, Rubben; Malangen, 

 Mesterviksøen ; Tromsøsundet, ved Tromsdalselvens munding, 

 Fløjfjeldet, Grindøen: Arnell; Tromsøen: Kaurin. 



F. Talvik, Sopnes: Jørgensen; Jansnesset; Alten, ved kir- 

 ken: Zetterstedt; Bossekop: S. Møller; Kis t rand, Lemmivaara, 

 Rævfosnesset : Ryan; Brændelven, Cakan: Ryan og H.; Nesseby, 

 Nyborg; Syd var anger, Pasvikelven ved Elvenes: Fridtz. 



Thuidium Br. eur. p. p. 



, / Rami pinnati Th. abietinum 



\ Rami bi- — tripinnati . . 2 



^ i Cellula apicalis foliorum rameorum conica Th. tamariscifolium 

 " \ Cellula apicalis foliorum rameorum truncata 3 



[ Folia caulina margine plana, costa apice applanata 

 3 < Th. recognitum 



\ Folia caulina margine reflexa, costa apice haud dilatata . 4 



{Folia caulina in cuspidem longam producta, perichælialia 

 haud ciliata Th. pseudo-tamarisci 

 F'olia caulina brevius cuspidata, perichælialia ciliata 

 Th. delicatulum. 



Thuidium abietinum (L.) Br. eur. 



Kjendt allerede av det 17de århundredes botanikere, blev denne 

 art for første gang anført som norsk av Hans Strøm i 1762. 



Den er xerofil. Den vokser på tør, helst muldrik jord, på tynde 

 mulddækker over klippeblokker, stener og trærøtter, på torvtak, i 

 varme skråninger o. s. v. både i fuldt lys og i løvskog, enten denne 

 er ublandet eller blandet med bartrær; sjeldnere findes den på 

 mager jord, som på vejkanter, i vejskjæringer, i grustak o. 1. Den 

 holder sig især til skogregionen, men kan også træffes indtil 300 

 m. over bjerkegrænsen på klipper, som vender mod syd og ligger 

 lunt til. Som de fleste xerofile moser skyr den Vestlandet, men 

 er ellers i Norge en meget almindelig art gjennem hele landet; den 

 er også angit fra Spitsbergen. Den findes likeså vel på grundfjeld 



