No. 13] RUNERNE PAA ET NYFUNDET BRYNE. 



Steder viser endnu stenens naturlige overflade sig som fordybninger 

 i de glatslebne flader. Dette er navnlig tilfældet med den bredside, 

 som ikke sees paa afbildningen, medens den anden bredside er 

 fuldstændig jevn og i den smaleste ende sterkt slidt, saaledes at 

 den her er bleven konveks. Ogsaa paa den smalside, hvor ind- 

 skriften A er indridset, er stenens naturlige overflade paa enkelte 

 steder be\'aret, nemlig i fordybningerne nedentil ved r. 4 — 5 og 

 oventil \'ed r. 15. Den nævnte smalside gjor foran indskriftens 

 begjmdelse en saa sterk bøining, at den i brynets brede ende løber 

 sammen med den anden smalside. I denne bøining er den naturlige 

 overflade paa et længere st3'kke ikke bortglattet ved brug. Det 

 kan tydelig sees, at man har brj^nt med denne flade, ogsaa 

 efter at indskriften var indridset. Men at intet er brynt bort ved 

 begyndelsen av A, fremgaar af den hældning, som første runestav 

 (P) har og som følger den skraa kant, der dannes af fladen og 

 den omtalte bøining. Den anden smalside (som bærer indskriften 

 B) har i den ubeskrevne ende været meget brugt. Ogsaa med 

 denne flade har man brynt, efterat indskriften var indridset. 



Runerne er paa de to smalsider skarpt og tydelig indridsede, 

 sandsynlig med en kniw Denne har været ført ovenfra (fra rune- 

 toppene) nedad; runestavene er ved basis ofte ridsede saa langt 

 ned, at de gaar lidt ind paa den tilstødende bredside. 



Ved læsningen af Strøm-indskriften har professor i mineralogi 

 og geologi dr. W. C. Brøgger ydet mig værdifuld hjælp, idet 

 han med lupe har gjennemgaaet den hele indskrift og tegnet for 

 mig de runetræk, som efter hans mening sikkert er ristede. Pro- 

 fessor Brøgger's læsning har bestyrket mig i den opfatning af 

 runerne, hvortil jeg uafhæ-ngig var kommen. Kun paa ét punkt 

 (B rune 4) var vor opfatning noget afvigende. 



Indskrifterne paa de to smalsider synes ikke at x'ære skrevne 

 i umiddelbar sammenhæng af samme mand. 1 A er runerne af 

 ujevn bredde, og stave og kviste har i regelen forskjellig hældning. 

 Denne indskrift er mindre omh\'ggelig indridset end den sirlige og 

 tæt sammentrængte indskrift B, hvis runer alle er vel proportionerede. 

 Det tør, for at næ\'ne et eksempel, vel ansees for udelukket, at 

 den ubehjælpelige rune 5 i A (binderune af H h og fs a) med kviste 



