10 MAGNUS OLSEN. [1908 



foreliggende pronominalstaiTime hi- er got. himma dat., gin. hinig 

 „hid" (af *hin-veg), østnord. hit (af *h~-at). 



hino ,, denne" maa være brugt om den gjenstand, hx'orpaa 

 runerne er indridsede, ligesom talrige indskrifter har udtrykket 

 „disse runer" om vedkommende indskrifter selv. hino tør da 

 antages at \'ære hosføiet enten et ord for „bryne" (gin. hein f., 

 hryni n., gl.høitysk wezzistein) eller for „sten" i almindelighed. 

 Denne betegnelse for g jenstanden maa søges i hali, som efter sin 

 endelse kan være akkus. hankjøn ental. Thi det gjenstaaende 

 ord wate kan efter endelsen ikke være et hankjønsord i akkus., 

 men maa være verbet i sætningen. 



Naar hali betegner brynestenen,^) som bærer runerne, kan 

 det ikke være t\qlsomt, at dette ord hænger sammen med gin. 

 hallr m. „sten", urnord. *haUan, skrevet halaR paa Stenstad-stenen 

 (S. Bugge, Norg. Indskr. I s. 177). Ifølge Aasen bruges hall m. 

 i nynorske dialekter især om en mindre rundagtig sten; Jiallarm. 

 pi. betegner i svenske dialekter smaa runde eller flade stene, der 

 bruges som sænkestene paa net. Det vilde ikke være utænkeligt, 

 at den temmelig klodsede runerister, som har skrevet indskriften A, 

 havde kommet til at skrive hal I istedenfor hal ^ med udeglem- 

 melse af ^-runens kviste, fordi der straks efter fulgte et i i hino. 

 Men tryggere er det dog vel at gaa ud fra det, som staar paa 

 stenen, og at forklare hali som akkusativ af en ^-stamme *halli-, 

 en sidestamme til got. hallus m. „klippe" og til nord. *halla-.-) 



En videredannelse af stammen i got. halliis er helkn, hølkn 

 n. „ufrugtbar, stenet grund", som Torp (Fick Wtb.^ III s. 86) lader 

 gaa tilbage paa Viallu-k-ina-. Dette sidste ord kunde \-ække en 

 formodning om, at det etymologisk uklare got. hallii- og urnord. 

 *halli- (hali Strøm) begge — ved bortfald af stammens udh'dende 

 konsonant — var udgaaet fra en stamme germ. *halluk-: *halUk-, 



Ligheden i lyd mellem hino og gin. hein og mellem wate og gin. livetja 

 „hv'æsse" (hvortil glht. wezzistein) har ikke undgaaet min opmerksomhed, 

 men jeg har af let forstaaelige sproglige grunde maattet anse den for tilfældig. 

 Paa i«-stammen gin. hcUir tor man paa grund af dette ords betydning 

 („heller, klippehule") ikke tænke. Heller ikke paa urnord.* //cf// = gin. hnl 

 akk., da et udtryk „denne mand" synes meningsløst (jfr. s. 1'^). 



i 



