16 MAGNUS OLSEN. [1908 



kan bruges med et ord for „kamp" [turnei, tjost] som objekt), 

 vilde ikke have mistet partikelen paa en tid, da synkope i hahaska, 

 hali og horna endnu ikke var indtraadt.^) 



Da det saaledes synes udelukket, at ha{)U er akkusativ, ved 

 jeg ingen anden udvei end at forklare det som den lydrette instru- 

 mental i ?<-stammernes bøining. I hat)U er da -\i kort, opstaaet 

 af førgermansk -u (jfr. avest. hazu, lat. mana). 



I historisk nordisk mangler, ligesom i gotisk, en egen instru- 

 mental i substantivbeiningen, idet denne kasus er faldt sammen 

 med dativ (som ogsaa har optaget i sig den førgermanske abla- 

 tiv). Derimod er instrumental i ældste gl.høitysk og i gl.saksisk 

 (Heliand) endnu en levende kasus; i Heliand anvendes saaledes 

 instr. (uden foranstillet præposition) ofte om midlet; desuden fore- 

 kommer maalets instr. foran komparativ, samt den sociative instr. 

 Vi har ikke midler til sikkert at afgjøre, naar instrumental i nordisk 

 er opgivet til fordel for dativ. S. Bugge (Aarbøger 1905 s. 161 ff.) 

 har søgt at paavise en instr. n. sg. regu (af en stamme *rega- 

 „række") paa Vimose-høvelen, men læsningen af anden rune i dette 

 ord er usikker, og Bugges tydning af regu er derfor, hvor tilta- 

 lende den end fra meningens side er, ikke hævet over enhver tvil. 

 I og for sig er der intet urimeligt i at antage, at nordisk — i mod- 

 sætning til gotisk — har bevaret en egen instrumental-form lige 

 ned til den ældre jernalders slutning. 



Jeg finder det derfor ikke for dristigt at opfatte ha|)U paa 

 Strøm-brynet som instr. af en »^-stamme.-) I udtrykket hahaska . . . 

 ha|3u ligi er haj)u at forklare som de ledsagende omstændigheders 

 instr.: „fare være for haanden (egtl. ligge, foreligge!) paa en 

 saadan maade, at den viser sig som eller er forbunden med 

 kamp"! d. v. s. „lad fare true med kamp!" De nærmere om- 



1) Jeg ser mig heller ikke istand til at begrunde den opfatning, at partikelen 

 i */'or {ifjjaH skulde være bortfaldt ad analogisk vei. 



2) Efter enkeltes mening gaar i m- deklinationen dativformer som rond, nnn/, 

 /Vid o. s. V. tilbage paa urnord. *ivandu o. s. v., hvor -u da er den 

 indogerm. instrumentalendelse -a. Men disse dativformer uden endelse er 

 yngre end vcndi, meyi (mAgiu Stentofta) o. s. v. og er kanske overførte 

 fra akkus. ved analogisk indvirkning fra t'-stammernes bøining (dat. akk. 

 //•(f) efter dat. akk. gesl, pul o. s. v.). 



