23 



torde- ock kunna lilliigga nrtrika) Cacicerna finner 

 strödda Iniskar af Scalesia (jummifera, Trigonopte- 

 rinn Ponténi och Lippia rosmarinifolia, särat några 

 smärre torra buskar af ej särdeles hög bildning, 

 såsom Euphorhia di/Jusa och punctulata, Acalypha 

 diffusa, Boerhavio', Lorentea tenuifolia och subsquar- 

 rosa, Erirjeron tennifolium (och lancifolium) samt 

 Asclepias angiistifolia. Pa vissa ställen stänges allt 

 framskridande af dylika kringkastade lavablock, 

 som vi först sågo på Chatham-ön, och det är pa 

 dessa stiillen man likasom tycker sig blicka in i 

 öarnes innandöme. Dess egentliga bål består af 

 fast lavagruiid och ofvan denna är lagrad en 

 pimpstensbädd af ofia 18 alnars mäglighet. II vil- 

 ka eruptioner hafva ej erfordrats att bilda dessa 

 massor! På de llesta ställen är denna bädd 

 jemn och slät som vidsträckta fält, på andra har 

 den diifvit tillsammans till temligen ansenliga 

 kullar, och på andra åter är lavagrunden npp- 

 I3 ftad genom densamma och sönderbruten af inre 

 slitningar i de ohyggligaste ruiner man kan tänka 

 skapelsen kunna göra af sig sjelf. Att öfvergå dessa 

 är omöjligt, att kringgå dem nära nog likaså, eme- 

 dan de utbrefla sig i milslånga sträckor på tvä- 

 ren. Dock hafva här några jordpartiklar under 

 tidernas längtl fästat sig och man finner derföre 

 samma växter som på alldeles likartade ställen 

 af Challiam-ön (^Lnntana pedunculni-is, Varronia ^ava, 

 Waltlieria reliculala, Cardiospermum molle &c.), h var- 

 till såsom egendomliga komma stora tufvor af 

 Åmphochceta exaltala, tbjplia suhvcrticillata och snår 

 af Croton canescens. 



Vid betraktande af Albemarles höjd kan man 

 antaga, att dess vegetation längre uppåt måste vara 

 högst egendomlig och afvikande. Darwin och 

 Macrae (h vilka troligen landat på Öns vestsida) 



