46 



hulus, Nicotiana, Dicliptera, Plumhago, P isonia, Boer- 

 havia. Gräsen och Cypevaceerna ni. fl.). Hoorer har 

 vidare rigtat uppmärksamheten på, huru den frän 

 de antarkliska länderna upp mot aeqvatorn flö- 

 dande kalla strömmen under sitt lopp utefter 

 Chilis och Perus kuster visserligen förer med sig 

 frön af en och annan växt (nemligen dem vi 

 förut uppräknat såsom tillhörande Syd-Amerika), 

 men dock till följe dels af dessa Sydamerikanska 

 kusters ofruktbarhet och saknad af större floder, 

 dels af sjelfva Galapagos-öarnes nakna, all humus 

 saknande lavastränder, hvarken mägtat tillföra 

 eller der fästa sådana växter som Palmer, Bambu 

 o. s. v., hvilka kunnat göra vegetationen rikare 

 och yppigare samt mera lik den på Oceaniens 

 andra öar än nu är fallet. Dernäst har han an- 

 tvdt, huru man iakttagit en motström från Pa- 

 namabugten, som blandar sitt vatten med denna 

 polarström och ofta gör vattnets temperatur vid 

 de norra öarne 10 grader varmare äti vid de 

 södra, samt påvisat, huru det är med denna 

 ström, som troligen största delen af de för öarne 

 ej egendomliga växterna blifvit införda. Och 

 slutligen har han ock uttalat sin åsigt, att fler- 

 talet, om ej alla, af de mera rent Oceaniska ar- 

 terna först blifvit förda till Amerika och sedan 

 till Galapagerna, — ett motstycke till livad vi mån- 

 genstädes annars finna, t. ex. vid de 8 grader 

 sydvest om Java liggande Keeling-öarne, som fått 

 sin vegetation icke direkt frän det närliggande 

 Sumatra och Java, utan der växterna gått medelst 

 strömmar och vindar först från dessa öar till 

 Nya Holland, och derpå genom samma medel 

 vidare uppåt norr. 



Man kan således anse otvifvelaktigt, att 

 de växter, hvilka ej äro att betrakta såsom 



