11 



tlig mossa bekläda de skroliiga lavaklipponia, från 

 livilka de dock tyckas erhålla så liten näring. 



Är den nu skildrade delen af ön es[entliirast 

 egnad att visa Botanisten hnrn en nybildad, myc- 

 ket egendomlig vegetation bör tänkas, innan den 

 ännn uppblandats med eller undanträngts af in- 

 vandrande och starkare nykomlingar, så är der- 

 emot den, hvartill man längre söder ut anländer, 

 till det yttre angenämare och i allo beqvämare 

 att bevandra. Från iii^n af nakna, svarta och 

 låga lavaklippor bestående stranden, der mellan 

 hafvets oupphörligt dånande hvita bränningar och 

 den gröna kusten litet längre upp ett smalt bälte 

 af korallsand utbieder sig (och hvarest man ibland 

 linner några uppkastade alger), höjer sig Cliatham- 

 ön, väl en svensk mil uppåt, troligen till 1000 fots 

 höjd. Hela denna sträcka är på afstånd sedd 

 alldeles lummig mera af stora yfviga buskar, än 

 af höga träd 5 men högre upp tyckas dessa löf- 

 massor tilllaga i täthet. De nästan alltid lågt gå- 

 ende molnen liänga nästan beständigt deruppe 

 öfver skogarne, och nedgjuta öfver dem en fuk- 

 tighet, som lika mycket befortlrar vegetationens 

 yjjpighet, som de här befintliga egna och stora 

 landtsköldpaddornas lefna(lsmf)jlighet. Att nä dessa 

 högsta regioner var mig under dagens lopp ej för- 

 unnadt, sysselsatt som jag under vandringen dit- 

 uj)p måste vara att insamla allt det nya och för 

 mig okända, som så rikligen mötte och uppehöll 

 på vägen. Det iir således egentligen om de lägre 

 och medlersta trakterna af denna ös bördigare 

 nejd jag af egen erfarenhet kan lemna en teckning. 



Ett stycke Uj)påt från stranden visa sig ej 

 egentliga träd utgöra den högre vegetationen; 

 den bildas såsom sagdt är niei'a uteslutande af 

 lummiga Idadrika buskai', hvaraf följande äro de 



