4 



1'ller Polynesiens öar, mellan livilka båda dessa 

 äro belagne, halva således ej uppblandat eller 

 utplånat de egendomliga drag vi ännu här åter- 

 finna i öarnes Fauna och Flora, och båda qvar- 

 stå derföre, med få och för det hela mindre 

 betydande undantag, i sin första renhet, och 

 visa eji ursprunglighet, som få andra hittills 

 kända länder erbjuda. De dessa öar utmärkande 

 geologiska förhållanden, närvaron af ett stort an- 

 tal arkipelagen helt uteslutande tillhöriga växter 

 och djur, samt dessas märkvärdiga utbredning och 

 fördelning öfver de särskilta små öarne, hafva dock 

 i sednare åren allt mer och mer ådragit sig väl- 

 fiirtjent uppmärksamhet, ehuru deras från verlds- 

 handelns stråkvägar så afskilda läge, deras yt- 

 terlifiia ofruktbarhet, deras torra klimat och de- 

 ras ogästvänliga yttre, allt för länge hindrat för- 

 värfvandet af en närmare kännedom om dem. 

 Sålunda är det ej längre sedan än 1846 som 

 man genom ett särskilt arbete först vunnit när- 

 mare kunskap om dessa öars vegetativa betydelse 

 och förhållanden. 



År 1829 besöktes Galapagerna af Hugh Cu- 

 MiNG, som derifrån hembragte ett ytterst ringa 

 antal växter. David Douglas och Dr Scouler land- 

 stego under sin färd till Kalifoinien på James- 

 ön, och Mr Macrae gjorde sednare ett besök på 

 denna och på Albemarle-ön. Men deii, som 

 hittills hemfört det mesta och vigtigaste så väl 

 från växt- som djmriket, var den berömde Geo- 

 logen och Zoologen Charles Darwin, h vilken såsom 

 naturforskare medföljde Kapten Fitzroy på Beagles 

 stora jordomsegling, och som härstädes 1835 up~ 

 pehöU sig ålskilliij-^a veckor (från d. 16 Septembei' 



till 



