51 



Men vi äga i min tanke ett mera biiitlancle 

 bevis för den åsigt, att de vavter, livilka vi nu 

 för tiden kunna anse såsom for (ialapagos-öarne 

 egendomliga, möjligen äro hit infortla och under ti- 

 dernas lopp likasom afvikit från sin ursprnngiigliet, 

 samt blifvit hvad vi nu se dem vaia. Ocli detta be- 

 vis ligger i den föi-vandtskap dessa arter äga till 

 andra, som vi känna från närbeslägtade trakter. 

 I detta bänseende kan man indela ö-flora»is väx- 

 ter i trenne slag: 



a) Sådane, bvilka ännu förblifvit så pass ur- 

 sprungliga, att de i det allmännaste synas öfver- 

 ensstämma med sina Amerikanska slägtingar eller 

 stamföräldiai', men dock förete vissa afvikelser 

 derifrån, eliinu ej så utpräglade, att man dcraf 

 kan up[)fatla rätt skiljande karakterer, lillriick- 

 liga att anse dem för egna arter. Hit böra bland 

 rnånga andra: 



Antepliora elegans. Solanum nigrum. 



Poa megastacliya. Lycopersicum peruvianum. 



P. pilosa. Cucumis Citnillus. 



P. ciliaris. Mollugo verlicillata. 



Cyperus esculentus. Zanthoxylum Pterota. 



Anoarantus caraccasanus. Oxalis carnosa. 



A. celosioides. Tephrosia litloralis. 



Ageralum conyzoides. Desmodium molle. 



Porophyllum ellipticum. Parkinsonia aculeata. 



Iloliolropium curassavicum. Desmanthus depressus. 



Cuscula Sandwichiana. Äcacia tortuosa. 

 Solanum veibascifolium. 



samt alla i växtförteckuingen såsom varieteter 

 uppförda. 



b) Sådane, bvilka man väl till följe af ännu större 

 afvikelser i yttre form nödgas, efter nu gällande 

 reglor i den botaniska systematiken, uj)pfatta ocb 

 framställa såsom skilda arter, men bvilkas öfver- 

 ensstämmelse (både till allinilet ocb analogi) med 

 andra, alla nästan uteslutande Amerikanska arter, 



