G. A. Karlsson. 



den slutsats, att transfusionsväfnaden bör räknas till kärlknippet. De ytterst 

 liggande, isodiametriska elementen hafVa, anser Frank, anlagts först då, när 

 bladet redan ernått sin fulla längd, och de närmare inåt mot det egentliga 

 kärlknippet liggande elementen få, allt efter den längre eller kortare tid de 

 fått deltaga i bladets sträckning, en större eller mindre längd. 



Den förste, som visat, att denna väfnad allmänt förekommer i Coniferernas 

 barr, är H. von Mohl. I en uppsats om Sciadopitys, införd i Bot. Zeitung 

 1871, beskrifver han äfven (anf. st. sp. 11 — 19) denna väfnad, som han funnit 

 hos alla de Coniferer med förlängda blad, hos hvilka han sökt efter densamma. 

 Han delar ej Franks mening, att transfusionsväfnaden bör till kärlknippet, 

 utan sluter sig till Thomas' åsigt, att den bör räknas till grundväfnaden. Hän- 

 visande till dess utveckling hos Podocarpus och dess anslutning till ett hori- 

 zontalt sträckt saftledande parti i grundväfnaden anser han dess funktion kuf- 

 vudsakligen vara saftledning och gifver den derför namnet transfusionsväfnad 

 (anf. st. sp. 12). 



I sitt 1874 publicerade arbete (Anatomie des Gnetacées et des Coniféres, 

 i Annales d. sciences nat. Bot. T. XX) aftecknar Bertrand på flera ställen 

 transfusionsväfnaden. Den väfnadsform, som är representerad hos Pinus och 

 närstående slägten, kallar han tissu aréolé, under det han benämner den form, 

 som utom ringporer äfven liar fibrösa aflagringar i membranen, tissu réticulé. 

 Han tror Mohl med sin transfusionsväfnad mena det ofvan omnämnda tvär- 

 parenkymet i Podocarpus' grundväfnad, och han kallar derför sjelf detta tvär- 

 parenkym för tissu de transfusion (anf. st. sid. 62). För öfrigt har Bertrand 

 ej inlåtit sig på någon mera omfattande undersökning af hithörande väfnader. 



A. de Barv skildrar transfusionsväfnaden i sin Vergleichende Anatomie 

 der Vegetatiönsorgane der Panerogamen und Farne (sidd. 395 — 398). Han 

 betraktar denna "Tracliehlcnsamn såsom en utveckling frän bladkärlknippets 

 veddel, i hvars mot bladkanterna vända ränder det vanligen har utvecklat sig 

 till en skifva. Denna skifva kunde dock vika sig omkring kärlknippet ofvan- 

 för dettas veddel eller nedanför dess bastdel eller samtidigt bägge delarne efter 

 att förut hafva klufvit si»'; och på det sättet föreställer han sig, att ifråga- 

 varande väfnads olika läge hos Coniferernas olika slägten kommit till stånd. 



Uti sina jemförande undersökningar öfver bladets anatomi (i Lunds Fysiogr. 

 Sällskaps Minnesskrift 1878) egnar F. \Y. Akesciioug vid beskrifning af Pinus alba 

 äfven sin uppmärksamhet ät transfusionsväfnaden hos Conifererna i allmänhet 



