Tranafosionsväfhaden Hos Coniferema. ' 



I samma del af kärlknippet men utanför de i regelbundna radiala rader 

 ordnade egentliga vedelementen, märker nian en tåcellig, med ringporer försedd 

 väfhad (Figg. I, -2, e), livars celler äro i tvärsnitt något vidare och mindre 

 regelbundet polygonala än de egentliga vedelementen. Vid tillsats till préparatel 

 af anilinsulfat eller floroglucin och saltsyra visa dessa, liksom den öfriga veden, 

 en särdeles tydlig vedreaktioii ; deck är den gula eller röda färgen hos dessa 

 cellers membraner ej fullt sa stark som hos de egentliga vedelementens. Vid 

 undersökning af längdsnitt af ifrågavarande väfnad visa sig ock åtskilliga 

 olikheter. Sahmda äro cellerna visserligen tillspetsade, men tillspetsningen är 

 hos dem mindre än hos ringportrakeiderna. Under det att hos de sist nämnda 

 den tillspetsade, något klubblikt uppsvälda ändan lemnar utrymme fru- fyra eller 

 Hera ringporer i rad, sta i dessa cellers ändar blott en ringpor, i ungefär 45 

 graders vinkel mot cellens längdriktning. Längden hos dem är också betydligt 

 mindre, dock sa, att de blifva kortare, ju längre utåt mot Hanken de ligga. 

 Kran den närliggande periferiska väfnaden skilja de sie, genom sin prosenky- 

 matiska form, sina membraners mindre tjocklek och sina porers beskaffenhet. 

 Porerna hos denna väfnad (Fig. 3), hvilken jag, på grund af dess sam- 

 hörighet och likhet med kärlknippets veddel, vill benämna transfusionsxylem, 

 äro i det närmaste lika de hos ringportrakeiderna befintliga och hafva liksom 

 de .-ii svag inknipning af gårdväggen omkring porkanalen, lik den, som Rossow 

 (an£ -i. sid. : 5S) iakttagil hos vårvedens ringporer. Till följd af transfusions- 

 xylemets läge i Hanken, den deraf härledda rubbningen i anordning i rader 

 Bamt till följd af den riktningsförändring, saftströmningen i dessa (dement 

 undergår, blifva de>s porer ej placerade uteslutande på de radiala väggarne 

 utan pa alla. 



Etundt omkring de båda kärlknippena och i de nedre tre fjerdedelarne af 

 harret äfven emellan desamma utbreder sig den storcelhga transfusionsväfnaden, 

 Bom visserligen pa olika ställen är något olika modifierad men i det hela är 

 en och samma väfnad. 



Strax innanför strängslidan pa kärlknippets bastsida (Fig. I, In har den 

 sin me, i utpreglade karakter. Cellerna, som jag vill benämna egentliga trans- 

 fusionsceller, äro der parenkymatiska, ordnade i vertikala rader med i en och 

 annan cell en Bned botten, sålunda antydande sin uppkomsl genom tvärdelningar 

 af långsträckta, någol tillspetsade celler. Membranen är ej synnerligen tjock, 

 ungefär som Bträngslidcellernas, men mer förvedad än dessas. Bäst karakteri- 



