ö G. A. Karlsson. 



seras dock den färdigbildade väfnaden genom sina porer och deras läge. De 

 visa sig särdeles talrikt hade vid längd- och tvärsnitt af barret, och enär de 

 förekomma både i bottnar och längdväggar, kan man vid hvarje snitt få se 

 porer så väl framifrån som från sidan. Diametern till den cirkelrunda kontur, 

 som gården, sedd framifrån, bildar, är ungefär hälften så stor som samma 

 diameter hos vedtrakeidernas ringporer. Enär porkanalen är särdeles liten, 

 blifva porerna sällan sä genomskurna, att denna kanal frän sidan kan iakttagas, 

 hvarföre man också en tid trodde, att porerna hos denna väfnad saknade por- 

 kanaler och bildades genom membranens klyfning (Zimmermann, anf. st. sid. 8). 

 Afven midtellamellen är svår att iakttaga hos dessa ringporer, som nästan sakna 

 den hos transfusionsxylemets porer nämnda inknipningen af gårdväggen kring 

 porkanalen. Mot strängslidan saknas porer. Deras innehåll är en vattenklar 

 cellsaft. 



Bredvid dessa transfusionsceller och i samma vertikalrader som de före- 

 komma parenkymeeller af samma längd (Fig. 5, a, b), hvilkas hufvudsakliga 

 innehåll är protoplasma och om sommaren talrika stärkelsekorn, hvarjemte 

 vanligen bos dem iakttages en tämligen stor cellkärna. De gränsa inåt och 

 utåt till andra dylika, sä att sålunda från strängslidan till det egentliga kärl- 

 knippet bildas serier af protoplasmaförande celler. Membranen är nästan oför- 

 vedad och stundom ganska tunn, men vanligen är den tjock och bar dä mot 

 likartade celler och mot strängslidan enkla, tvärsträckt ovala porer med mem- 

 branen omkring poren rundadt uppsväld, påminnande om utseendet hos vissa 

 silrör, särskildt om de hos rhizomet af Pteris aquilina befintliga (de Bakv, 

 anf. st. sid. iS ( .)). På poren, sedd framifrån, skönjas ofta små runda, gul- 

 glänsande kroppar, som tyckas bestå af protoplasma, och dylika synas älven 

 strödda i den finkornigare protoplasman, hvilken än utfyller hela cellen än 

 bildar ett intill väggarrie slutet lager. Att dessa porer äro verkliga silskifvor, 

 måste jag dock betvifla, ty jag bar ej bos dem kunnat upptäcka genombrott i 

 membranen, fastän jag ofta vid hög förstoring betraktat dem framifrån och 

 från sidan (genomskurna). Ett annat hinder för, att man skulle kunna be- 

 trakta dessa korta parenkymeeller som ett slags silrör, är, att deras membran- 

 aflagring öfverensstämmer med de unga, i transfusionsväfnaden spridda hård- 

 bastcellernas. Dessa protoplasmaförande parenkymeeller, som jag bädan- 



efter vill benämna enkélporiga transfusionsceller , äro ganska ofta betydlig! vidare 

 i tangential riktning än de egentliga transfusionscellerna, som ofta blifva sa 



