Tr;itist'u>i<inNY:ii'!i;iii.'n hus Coniferema. y 



hoppressade, att deras tangentiala diameter knaj »t är fjerdedelen så stur som 

 den radiala. Kran elementen i del förul beskrifna transfusionsphloémet skilja 

 sig de enkelporiga transfusionscellerna genom sirr spridda läge, sin mera rundade 

 cellform, et( mera gulgrönt protoplasmainnehål] <><h de ofran omnämnda porerna. 

 I utkanten af fransfusionphloemet har jag iakttagit celler, som haft grunda 

 porer och äfven i öfrigt utgjort en öfvergångsform. Nämnas bör, att äfven 



en eller annan af de egentliga transfusionscellerna kan hafva protoplasma- 

 innehåll. 



I'a flankerna, utanför kärlknippet, är den periferiska transfusionsväfnaden 

 I. g) föga olik den nyss beskrifna tonnen, hock äro membranerna tun- 

 nare och i sammanhang dermed mera vågiga, i det en del mera. tjockväggiga 

 celler sammanpressa de mellanliggande. Derigenom blir väfnaden nära kärl- 

 knippet svår att skilja från transfusionsxylemet. Den har dock större och 

 mindre tillspetsade celler än detta, membranen är något svagare förvedad, och 

 porerna äro äfven olika, såsom ofvan nämnts. Ilar, liksom öfver allt i den 

 periferiska transfusionsväfnaden, finnas serier af de nyss omtalade enkelporiga 

 transfusionscellerna, hvilka förena transfusionsphloémet med strängslidan. 



Något mer modifierad finna vi transfusionsväfnadens typ vara ofvanför 

 kärlknippet- veddel (Fig. 1, n). Cellerna, som redan i de öfriga delarne al 

 den periferiska transfusionsväfnaden hade sin radiala diameter större än den 

 tangentiala, fa vanligen här den radiala sträckningen ännu mer framträdande. 

 1 längdsnitt visa si u cellerna vara ungefär lika Långa som strängslidans och 

 alltså mer än dubbelt längre än transfusionscellerna på motsatta sidan om kärl- 

 knippet. Membranen är i allmänhet tunnare och tillika mindre vågig, i det 

 att de mera tjockväggiga enkelporiga transfusionscellerna, hvilka hafva samma 

 längd som de egentliga transfusionscellerna och omvexla med dem, här bugta 

 mindre utåt på granncellernas bekostnad. Mest afvika de egentliga trans- 

 fusionscellernaa porer (Fig. i) lian dem, som synas i samma väfnad pä bast- 

 sidan, i det ;• r r de visserligen äro ringporer, men den sekundära aflagringen 

 är svagt utvecklad och böjer sig endast svagt utåt från midtellamellen samt 

 skjuter obetydligt fram. sa att de, sedda framifrån, visa en mycket smal riui' 

 och stor poröppning, som vid cellernas betydliga radiala sträckning fatt en 

 tvärsträckl elliptisk form. ('(dierna fa således en viss likhet med strängslidans. 



Längre mat mot xylemet öfvergår denna cellform i en annan (Fig. I, o), 

 hvar> celler i tvätsnitt äro rundade med den tangentiala diametern lika stor 



Lnnda Univ. Inskrift. Tom. \\l\. - 



