Transfnsionsväftiadeti h<» Conifererna, 15 



Abies pectinata DC. öfverensstämmer med afseende på transfusionsväf- 

 naden i allt väsentligt med förut anförda art. Transfusionscellerna äro dock 

 betydligt mindre och harva smärre porer samt blifva mindre ofta ersatta af 

 hårdbastceller. Strängslidan är hos båda dessa A.bies-arter sammansatt af 

 kortare och i tvärsnitt mera rundade celler än hos Pinus. I jemförelse med 

 närliggande grundväfnadsceller, som lies A^bietineerna äro ordnade i horizon- 

 tal skifvor, äro de ganska långsträckta och väl ordnade i vertikala rader, som 

 afslutas med en sned cell, ändeellen hos den tvärdelade meristemcellen, samt 

 hatVa liksom transfusionscellerna en mer eller mindre förvedad membran. Kloro- 

 fyllhalten är också hos dessa celler ganska obetydlig i jemförelse med utanför 

 belägna grundväfhadscellers. Dock inträilar det stundom, att strängslidceller 

 bugta sig betydligt utåt, och att samtidigt ett enkelt lager parenkymceller 

 innant'iir strängslidan får en stor likhet med strängslidceller. Bottnarne i de 

 bfver hvarandra radade strängslidcellerna sluta emellertid tätt intill hvarandra, 

 da deremot de utanför slidan liggande grundväfhadscellerna, såsom nämndes, 

 bilda tvärstälda, sins emellan skilda lameller. Äfven hos A. pectinata, liksom 

 hofi andra A hies-arter. jag undersökt, är xylenidelen skild frän strängslidan 

 genom ett lager märglika transfusionsceller. 



Picea excelsa Link. 



I öfverensstämmelse med barrets form, som i tvärsnitt är rundadt fyr- 

 kantig, är det af strängslidan omslutna centrala partiet i tvärsnitt cirkelrundt. 



Den brygga, som hos de häda förut anförda slägtena åtskilde kärlknippena, 

 är hos Picea reducerad till en enkel märgstråle. Katt utanför denna på kärl- 

 knippenas bastsida ligger en grupp af vanligen 7 — 12 hårdbastceller med 

 mycket tjocka membraner. 



Strängslidans riMi-y öfverénsstämma lill lönnen med samma celler hos 

 Pinus. Detsamma gäller äfven om transfusionsväfhaden, fastän cellerna och 

 deras porer än» mindre. 



Kärlknippets bastdel utbreder sig vanligen ganska betydligt mot flanken, 

 bildande ett i förhållande till vekbastelementens vantiga vidd tämtigen stor- 

 celligt transfusionsphloém, som liksom ho- Pinus förbindes med strängslidan 

 genom kedjor af enkelporiga transfusionficeller. Elementens anordning förblir 

 densamma ända up] t barrets yttersta spets. Da försvinna först de egent- 



