Transfusionsväftiaderi hos Conifererna. ' ■' 



porer, som mot strängslidcellema äro ensidiga. Ju närmare dessa celler ligga 

 intill kärlknippets flanker, desto kortare blifVa de, och desto tätare ligga dess 

 porer, sä att membranerna af dem stundom synas nästan nätlikt förtjockade. 

 Mellan xylemet och Bträngslidan ligger likaledes ett lager af långsträckta pro- 

 toplasmaförande parenkymceller, hvilkas membraner vanligen äro tunna och 

 oförvedade men stundom blifVa ganska tjocka. Ofta påträffas i detta parenkym 

 en eller annan cell, som är fyld med ett brunt sekret och stafformiga kalk- 

 oxalatkristaller. Parenkymet såväl ofvanför xylemet som nedanför phloémet 

 bör, enligt hvad jag vid Abies Nordmannia anfört, betraktas som en märg- 

 lik transfnsionsväfnad. Vid kärlknippets flanker äro cellerna vidare och lik- 

 som de närliggande strängslidcellerna kortare, isodiametriska eller dubbelt längre 

 än sin bredd samt försedda med små ringporer och näta Hägringar i membranerna. 

 Den ringa längd, som transfusionscellcrna antaga, liksom också utvecklingen 

 af öfver- och undersidans celler till en märglik transfnsionsväfnad, beror sanno- 

 likt på barrets plattade form, hvarigenom saftledningen företrädesvis sker mot 

 bladkanterna 



Af den beskrifning, jag nu lemnat öfver tränsfusionsväfnaden hos olika 

 representanter för A hieti neernas familj, framgår, att denna väfnad i regel är 

 utvecklad rnndt omkring och emellan de två kärlknippena i bladet, och att hos 

 en del bland dem ilen mellan kärlknippena liggande tränsfusionsväfnaden blifvit 

 reducerad rill en enkel xylem- och phloémstråle, medan hos andra denna reduk- 

 tion törst inträder mot bladets spets. Redan på grund af detta läge för transfu- 

 Bionsväfhaden tvekade naturforskarne, såsom Mohl, att räkna densamma till kärl- 

 knippet. Men först vid undersökningar öfver denna väfnads uppkomst kunde det 

 blifva klart, i bvilken förbindelse ilen står till det egentliga kärlknippet. För 

 utredning af denna fråga har jag gjort undersökningar af det unga barret i knoppar 

 af I * i ii 11- silvestris och austriaca (Fig. 16), Cedrus Libani och Larix euro- 

 p«a; och hos don alla finn jag, att. innan ännu några element till det egentliga 

 kärlknippet blifvit anlagda, en storcellig väfnad fanns innanför strängslidan. 

 Denna väfnad, som närmast motsvarar Hansteins plerom, sluter sig tätt tillsammans 

 utan några synbara intercellularyanoar. Den derutanför i barret liggande, redan 

 klorofyllförande väfnaden, barrets egentliga periblem, hade redan på detta stadiet 



