26 



G. A. Karlason. 



Strängslidans celler (Fig. 18, m) hafva oförvedad membran och rikligt klorofyll 

 samt skilja sig ej skarpt från omgifvande klorofyllparenkym, i det de ofta bugta 

 sig starkt utåt i detta. 



Ofvanför xylemet och nedanför phloémet ligga lager af parenkymcellér, 

 som vid jemförelse med förhållandena hos La rix, Abies och Pinus visa siy; 

 motsvara deras märglika transfusionsväfnad. Ofvanför vedpartiet är lagret 3 — 4 

 celler mäktigt och har tydligen uppkommit genom tvärdelning af långa prosenkym- 

 celler, hvarvid elementen fått en mycket föränderlig längd. Intill protoxylemot och 

 märgstrålarno äro elementen längst och smalast, och derifrån aftager längden och 

 ökas vidden i den mån de ligga närmare bladets öfversida eller ut mot kärlknip- 

 pets flanker. Membranen är temligen tunn, oförvedad och utan porer, innehållet 

 är protoplasma, som åtminstone om vintern är klorofyllgrönt Det yttersta 

 lagret, hvars element vanligen äro 5 — 6 gånger längre än bredden, kan sä^as 

 motsvara strängslidan hos andra Coniferer. Två slags element förekomma 

 sparsamt i detta parenkym. Det ena är protoplasmarika parenkymcellér med 

 enkla porer och membranen kring dessa rundadt uppsväld, tydligen motsvarande 

 Abietineernas enkelporiga transfusionsceller; del andra är vanligen öfver hvar- 

 andra radade isodiametriska eller mera långsträckta element med vattenklar! 

 innehåll och nätaflagringar hos den svagt förvedade membranen. Dessa trans- 

 fusionsceller, som mycket likna transfusionsxylemets element, äro ej art förvexla 

 med nära intill xylemet liggande, nita isolerade smala protoxylemelement. 



På kärlknippets bastsida är parenkymlagret -2 — 3 celler mäktigt, och dess 

 innersta cellrad kan, såsom Aueschoug (anf. st. sid. 133) anmärker, anses mot- 

 svara hårdbastceller, ehuru längdväggarne och de tillspetsade bottnarne ej fåti 

 större tjocklek än de senare inpassade, något bugtade tvärväggarne. De ur- 

 sprungliga meristemceller, af hvilka yttersta cellraden bildats, hafva genom tal- 

 rikare tvärväggar alstrat mycket korta celler, vanligen dubbelt längre än bredden. 

 Genom sin större vidd, mindre längd och sina elliptiska tvärsträckta porer 

 likna de strängslidans celler hos öfriga Coniferer, ehuru Taxus ej har någon 

 utpreglad strängslida. 



Fkaxks beskrifning (anf. st. sid. 1(57) öfver de olika elementen i xylemet 

 och dess öfvergång i flankerna och bladspetsen till den parenkymatiska, för- 

 vedade samt med nätaflagringar och ringporer försedda transfusionsväfnaden är 

 fullt riktig och har varit det kraftigaste skälet till, att denna väfnad räknats 

 till kärlknippet. Men dervid har man blott till afgörande uppstält de tvä 



