Tranefhaonaväfnaden hos Cortifererua. 27 



alternativerna: hör den till kärlknippet eller till grundväfhaden? Men frågar 

 man sig åter, om transrusionsväfhaden hör till det egentliga kärlknippet — 

 deri innefattande blott xylem och phloéro - eller till det kärlknippet omgif- 

 vande parenkymet, så blir hos Taxus frågans besvarande ej sä lätt. Utveck- 

 lingshistorien mäste då äfven här fälla utslaget. Jag har för dess utrönande 

 gjort undersökningar på halfutslagna knoppar. Innanför grundväfhaden upp- 

 träder ett i tvärsnitt bredt ovalformigt eller nästan cirkelrundt parti af lång- 

 sträckta celler, bladanlagets plerom. På undre sidan synes blandTdem en rad 



celler i I fast, i kalihydrat gul membran, hvilka sedan utveckla sig till de 



ofvan beskrifha tunnväggiga hårdbastcellerna. Innanför dessa och skilda från 

 dem genom ett par rader tunnväggiga, protoplasmarika celler finnas 4 — 5 spi- 

 raltrakeider, som utgöra de första protoxylemelementen. Ofvanför dessa unnas 

 i pleromet ännu ett par rader celler, modercellerna till öfversidans parenkym. 

 1 flankerna af pleromet befinna sie- protoplasmarika celler, desto större, ju 

 lauere de ligga ifrån knippets nyss beskrifha, centrala parti. Fastän i mera 

 utvecklade stadier en del af dessa celler tagas i anspråk för bildning af nya 

 vedraders protoxylemelement, återstår dock alltid ett rätt betydligt meristemparti 

 i yttersta kanten, och detta utvecklar sig tidigl till en transfusionsväfnad. Denna 

 är således ej resultatet al' en verksamhet i kambiet utan, liksom parenkymet 

 ofvanför xylemet och nedanför phloemet, direkt utvecklad ur pleromets meri- 

 stemceller. An likheten mellan transfusionsxylem och transfusionsväfnad skall 

 blifva särdeles stor, liksom ock emellan transfusionsphloera och nämnda par- 

 enkym, bör ej förvåna, da man besinnar, att transfusionsxylem och transfu- 

 sionsphloém bafva uppkommit på det ställe i kärlknippet, der kambiets verk- 

 samhet snart afstannar. I »ock finnes, såsom ofvan anförts, i allmänhet den 

 skilnaden mellan kärlknippets mest sidostälda trakeider och transfusionscellerna, 

 att de förra äro prosenkym med spiralaflagringar och de senare parenkym med 

 oätaflagringar, ehuru skilnaden ej skarpt framträder. 



Cephalotaxus Fortunei Hook. öfverensstämmer lill bladets byggnad med 

 Taxus, och jag har blott att anmärka ett par afvikelser. 



Transfusionsxylemet är mycket reduceradt, s,i att i kärlknippets yttersta 



radiala rader vanligen finnas blott två eller tre vedtrakeider, i lan de öfriga 



cellerna bilda transfusionsphloemet. 



Transfusionscellerna äro här betydligt smalare än hos Taxus, i det att, 

 •ni cellernas anordning tyckes angifva, huv deras slutliga utbildning meri- 



