öO G. A. Karlsson. 



att deras byggnad i det närmaste öfVerensstämmer med det alternerande blad- 

 parets. Jag skall till en början beskrifVa öfversidans barr. 



Granskas ett tvärsnitt genom den fria delen af detta, finner man innanför 

 epidermis oab grundväfnaden, som här åtminstone på insidan är ganska spongiös, 

 ett kärlknippe, hvars element ej bafva synnerligen tjocka väggar. På det- 

 samma« yttre sida, temligen nära vekbastet, finnes en ganska stor hartsgång, 

 som ej fortsattes ända nt i barrets spets. Hårdbastceller saknas kring kärl- 

 knippet; dock förekomma undantagsvis nedanför phtoemet en eller ett par 

 sådana med tjock membran. På hvardera flanken af kärknippet finner man 

 en transfusionsväfnad, som skiljes frän grundväfnaden genom en strängslida*). 

 Dennas celler äro ej synnerligen väl skilda från klorofyllparenkymets, emedan 

 de halva en mera rundad form och äro rikare på klorofyll, än strängslidceller 

 pläga vara. På längdsnitt kunna de dock genom sin något större längd och 

 sina enkla elliptiska porer lättare skiljas från grundväfnadens och transfusions- 

 väfnadens celler. I allmänhet äro strängslidcellerna desto mer regelbundna, ju 

 närmare de ligga intill det egentliga kärlknippet. Omedelbart intill detta 

 öfvergå de i ved- och bastsidans parenkym såsom dess yttre lager med kortare 

 element. 



Transfusionsväfnaden utbreder sig, såsom nämndes, i ett enkelt eller dubbelt 

 cellager ät häda flankerna. Dess celler äro temligen oregelbundna: vanligen 

 pärallelipipediska med radial- och längddiametrarne L 1 / 2 gånger större än den 

 tangentiala; ofta finnas duck sneda väggar, så att cellen blir i tvärsnitt trian- 

 gulär. Vid längdsnitt kan man finna cellerna radade öfver bvarandra till 

 serier, hus hvilka ändcellerna bafva en sned hotten, men denna anordning fram- 

 träder sällan tydligt. Membranerna bafva ringporer och äro tydligt förvedade, fast 

 svagare än xylemet. Då cellmembranen är tunn, blir den vanligen starkare 

 förvedad och går då ofta i bugter, synbarligen för att sambandet med närlig- 

 gande celler skall blifva desto starkare. 



Transfusionsxylem och transfusionsphloem återfinna vi äfven hos Thujopsis 

 i det egentliga kärlknippets flanker. Det förra har jemte ringporer ganska ofta 

 spiralfibrer, hvilka saknas i transfusionscellernas membran. 



*) Klemm, om hvars arbete jag först efter mina undersökningars afslutande fcagii 

 kännedom, omtalar (anf. st. sid. 515) också denna "parenkymslida". 



