32 



G. A. Karlsson. 



cylinder. Dessutom gå strängar af några få tätt intill hvarandra slutna paren- 

 kymceller ned till eller i närheten af stammens kärknippecylinder, i det de 

 löpa ofvanför och parallelt med det kantstälda barrets utträdande kärlknippe. 

 I den mån högre uppåt vecken tränga djupare in, så att lamellen blir smalare, 

 blir den tjockare, i det den omfattar Mera cellager. En del af dess celler börja 

 vid den höjd, der de kantstälda barren lemna stammen, visa sparsamma ring- 

 porer och svag förvedning, sålunda karakteriserande sig som transfusionsceller. 

 Högre uppåt ökas deras antal, och då de kantstälda barren skilt sig från stammen, 

 qvarstå i hvardera kanten tvänne grupper transfusionsceller (t', Fig. 21, B), åt- 

 skilda af lamellens oförändrade celler midt för det veck, som öfver- och under- 

 sidans nedlöpande barr nu bilda sinsemellan. Dessa grupper bilda nedre delarné 

 af de ofvan omtalade transfusionsväfnadshornen, böja sig högre upp bågformigt 

 samman och ansluta sig till den transfusionsväfnad, som utvecklat sig i flanken 

 af kärlknippet hos öfver- och undersidans barr (t, Fig. 21, C). 



Men också det parti af transfusionsväfnaden, som ligger intill flankerna 

 af kärlknippet hos öfver- och undersidans barr, visar vid sitt frusta framträ- 

 dande en anmärkningsvärd egendomlighet genom sitt förhållande till parenkymet 

 kring stammens kärlknippecylinder. Tätt utanför denna finner nian nämligen 

 ett dubbelt eller tredubbelt lager parenkymceller, hvilkas längd tilltager inåt 

 mot vekbastet; den yttersta radens element hafva samma längd som de mera 

 tjockväggiga märgcellerna, enkla och något elliptiska tvärstälda porer och hafva 

 sålunda strängslidcellers kännetecken, ehuru sammanhanget med de närliggande 

 ej är synnerligen fullständigt. Från den omgifvande grundväfhaden skiljer sig 

 detta parenkym derigenom, att cellerna ligga intill hvarandra utan tydliga 

 infercellulargångar, och från vekbastet genom sin brist på radial anordning 

 och genom större lumen. Anmärkas bör redan här, att i detta parenkym hos 

 en del Cupressineer förekomma primära hårdhastceller, sådana vi redan funnit 

 hos transfusionsväfnaden i barret hos Pinus och äfven undantagsvis på kärl- 

 knippets bastsida hos Thujopsis. Undersöker man på längd- och tvärsnitt 

 detta parenkym, skall man finna, att nedanför det ställe, der bladspåren till 

 Öfver- och undersidans barr böja sig ut ur kärlknippecvlindern, antalet af dess 

 element ökas temligen betydligt; och att högre upp påträffas celler med förvedad 

 membran och ringporer, sa att, då bladspåren böjt sig ut ur cylindern, dessa 

 transfiisioneeller stå färdiga att förena sig med de få transfusionsceller, som i 

 de primära märt>stiälarne vid bladspårens utträde utvecklat sie,- på sidorna om 



