o4 G. A. Karlsson. 



kärlknippecylindern och epidermis i det nämnda bladparets veck. Denna pa- 

 renkymväfnad motsvarar tydligen den förut beskrifna lamellen i de kantstälda 

 barrens veck; men den står här i närmare samband med kärlknippecylindern 

 och närliggande bladkärlknippe och är deremot icke utgångspunkt för några 

 horn af transfusionsväfnad till de närmast öfre kantstälda barren. 



Jag har något vidlyftigare behandlat nämnda bladvecksväfnad derföre, att 

 den af några författare tagits för transfusionsväfnad på grund af dess ofta 

 gula membran och läge intill transfusionsväfnaden. 



Kring de kantstälda bladens kärlknippen framträder transfusionsväfnaden 

 först då, när de redan utträdt ur stammens kärlknippecylinder. 



I äldre platta grenar märkes någon olikhet mot ofvan anförda förhållan- 

 den, beroende på stammens tjocklekstillväxt och sträckning. Vid successiva 

 tvärsnitt af en dylik gren strax under den punkt, der de plattade barren lemna 

 honom, finner man, att transfusionsväfnaden visserligen tilltagit i mäktighet, 

 men att densamma ensam nu ej längre förmår bilda en gördel kring stammen, 

 utan att ett betydligare parti af det nämnda enkelporiga bladvecksparenkymet bildar 

 föreningsbandet mellan öfver- och undersidans transfusionsväfnad. Dennas till- 

 växt tyckes också hafva skett hufvudsakligen genom delningar i nämnda pro- 

 toplasmaförande väfnad. Parenkymlamellen i de kantstälda barrens bladveck 

 har vid tjocklekstillväxten blifvit splittrad, och man iakttager i hvartdera vec- 

 ket en parenkymsträng och spridda sådana i deras förbindningslinie. 



På hufvudgrenarne, som äro trinda och mera köttiga, och der parenkymet 

 kring kärlknippecylindern är rikt på primära hårdbastceller, äro de dekusse- 

 radc bladparen inbördes lika och närma sig till form och byggnad öfver- och 

 undersidans barr hos de platta grenarne. Transfusionsväfnaden skjuter dock 

 endast obetydligt ned i barrens flanker. 



Transfusionsväfhadens utveckling försiggår hos Thujopsis ej alldeles sä 

 som hos Taxus. Redan samtidigt med de första vedelementen iakttagas innan- 

 för strängslidan en del stora celler, som ungefär samtidigt med kärlknippets 

 anläggning dela sig genom radiala och tangentiala längdväggar. I ett mera 

 framskridet stadium finner nian på sidorna om kärlknippet, men ganska nära 

 detta, grupper af -2 — 4 redan förvedade transfusionsceller, åtskilda af proto- 

 plasma- och stärkelserika celler med ännu oförvedad membran. Dessa sist 

 nämnda dela sig upprepade ganger medelst radiala längdväggar, och genom 

 denna intermediära celldelning skjutas de redan bildade transfusionscellerna 



