40 G. A. Karlsson. 



cylindern, utplattas den allt mera genom transfusionsväfnadens rikligare utbild- 

 ning och har, då barret frigör sig från stammen, ungefär samma form som i 

 barret hos Taxus. 



I flankerna af det egentliga kärlknippet finnas transfusionsxylem och trans- 

 fusionsphloém, genom hvilkas förekomst äfven hos Wellingtonia omöjliggöres en 

 skarp skilnad mellan transfusionscellerna och kärlknippets element. 



Transfusionscellerna öfverensstämma till formen med samma celler hos 

 Taxus, men membranen saknar fibrösa aflagringar, och ringporerna, som äro 

 mindre än hos Cupressineerna och sakna de hos dessas ringporer mycket 

 vanliga utskotten från gård väggarne, äro något större än hos Taxus. 



Cryptomeria japonica Don. öfverensstämmer mycket nära med Welling- 

 tonia, Transfusionsväfnaden uppträder först något högre upp i bladspåret, 

 sedan detta fullständigt lemnat kärlknippecylindern. 



Juniperus communis L. 



Göres ett tvärsnitt genom barrets midt, ser man, att detta i snittets mel- 

 lersta tredjedel är nästan dubbelt tjockare än dess kanter. Den tjockare delen 

 genomdrages af den axila strängen, som i tvärsnitt är halfmånformig' med 

 transfusionsväfnaden belägen vid hvardera kanten af det egentliga kärlknippet. 

 Genom en stor tvärliggande svulst på öfversidan och en svagt antydd sådan 

 på undersidan är barrets fria del skarpt afsatt från bladdynan. Först midt 

 under förstnämnda svulst uppträder i flankerna transfusionsväfnaden ur det 

 kollenkymatiska parenkym, som här omgifver kärlknippet. Hos Juniperus är 

 således transfusionsväfnaden ej utvecklad i bladspårsträngen, der denna böjer 

 sig ut i bladet. 



I parenkymet nedanför phloémet utvecklas cellraden närmast detta till 

 hårdbastceller, medan sådana saknas i parenkymet kring stammens kärlknippe- 

 cylinder. I vedsidans parenkym, dock nära intill kärlknippets flanker, finner 

 inan strödda vertikalrader af svagt förvedade egentliga transfusionsceller, som i 

 längdsnitt tydligen visa sig vara framgångna genom tvärdelningar af långa 

 prosenkymceller. Parenkymcellerna sjelfva, så väl ved- som bastsidans, äro 

 oförvedade och motsvara de märglika transfusionscellerna hos Pinus. 



De egentliga transfusionscellerna utmärka sig genom de långa, förvedade 

 utskott, som utgå från ringporernas gårdväggar samt bugta och förgrena sig 



