'lY.insfnsionsvüt'n.'Hicii hos Coniferernft. 41 



uri cellernas lumen. De äro förut beskrifna af de Bary (anf. st. sid. 171) och 

 M w Schejt (anf. st. sid. OJ I ). 



Strängslidan, hvars celler innehålla en grönfärgad protoplasma, framträder 

 i tvärsnittet mindre skarpt skild från den omgifVande klorofyllförande väfnaden 

 än i längdsnittet, der hennes celler genom sin anordning i vertikalrader lätt 

 skiljas från den i lameller ordnade grundväfnaden. På bastsidan öfvergå sträng- 

 alidcellerna i parenkymet, som ligger mellan kärlknippet och hartsgången, och 

 likaså skilja sig strängslidcellerna ofvanför vedsidans parenkym från detta endast 

 genom sin större vidd och mindre längd. 



Juniperus drupacea Labill. öfverensstämmer noga med J. communis. 

 1V^> ha it är utplattadt, och den axila strängen proportionsvis ännu bredare, i 

 det den upptager mer än tredjedelen af barrets bredd. Hvardera kanten i 

 strängen utgöres af en transfusionsväfnad, som är bredare än det egentliga 

 kärlknippet. 1 sammanhang med denna transfusionsväfnadens utsträckning åt 

 sidorna hafva de honom omgifvande strängslidcellerna vanligen utdragits på 

 bredden, så att deras tangentiala diameter är dubbelt större än den radiala. 

 Dess oförvedade membran har i de radiala längdväggarne och isynnerhet i 

 bottnarne talrika ovala och radialt sträckta porer. 



Transtnsionscellerna äro större och utskotten från ringporernas gårdväggar 

 längre och smalare än hos J. communis. 



Cunninghamia sinensis R. Br. sluter sig till nyss anförda arter af 

 Juniperus med afseende på transfusionsväfnadens utbredning i flankerna. För 

 safternas fullständigare ledning i det breda bladet har i grundväfnaden utvecklats 

 en tilledningsväfnad — , hvartill antydning redan fanns hos Juniperus dru- 

 pacea — , i det att de mellersta af mesofyllets klorofyllförande celler sträckt 

 i riktning från den axila strängens flanker utåt mot bladkanterna. I sam- 

 band härmed har i den axila strängen utvecklat sig ett rikligt aflednings- 

 parenkym. Blott i yttersta Hanken består nämligen strängslidan af ett enkelt 

 cellager, men inåt mot del egentliga kärlknippet blir lagret % — 3-celligl och 



omsluter på bastsidan den median! löpande hartsgången. Mellan denn 'Ii 



phloömet ligga långa parenkymceller, som ej erhållit någon inre membran- 

 aflagring. Från öfversidans nära xylemel svagt förvedade parenkym inskjuta 

 xylemstrålar, som dela xylemet i skarpt åtskilda grupper. Öfverensstämmelsen 



Lands Univ. Årsskrift. Tom. XXIV. 6 



