Transfnsionsväfuaden hos Couifeierna. 43 



gränslagret mot öfversidans mesofyll och der ofta gränsa till liknande, i meso- 

 fyllet utbildade stödjeceller. 



Transfusionsväfnaden ligger längs sidorna af del egentliga kärlknippet 

 (Fig. 27, g). Den sammanhänger med dettas veddel genom don smala gren, 

 som bildas af transfusionsxylemet och omsluter a andra sidan hufformigi trans- 

 rusionsphloémet. Göras tangentialsnitt genom kärlknippet och transfusionsväf- 

 nadcn, skall man finna, att transfusionsxylemets korta element sta riktade snedt 

 utåt på de något utåtböjda längre vedtrakeiderna, och att till de förra ansluta 

 8ig dr utåt sträckta transfusionscellerna, sa att af dessa tre slags förvedade ele- 

 ment bildas serier af på hvarandra stälda celler, hvilkas längdaxel trän verti- 

 kal öfVergått till horizontal (Fig. 28 a-e-g). - Vid jemförelse af tvärsnitt och 

 längdsnitt genom transfusionscellerna finner man, att dessa bilda temligen regel- 

 bundna tvärrader, att deras vertikala diameter är minst och föga föränderlig 

 och att än den radiala än den tangentiala tvärdiametern är störst, samt att 

 tvärraderna således än löpa i riktning mot bladkanten än göra en svängning 

 mot bladets undersida. Den största diametern är vanligen 2 — 3 gånger större 

 än den vertikala, dock variera cellernas form och diametrarnes proportioner 

 ganska mycket. 



Vedtrakeiderna, utom protoxylemet, hafva blott ringporer; transfnsionsxyle- 

 mets element, som hos denna växt rätteligen äro att anse som protoxylemele- 

 ment i sina respektiva rader, hafva såsom sådana spiral- eller nätaflagringar och 

 derjemte ringporer; och transfusionscellerna jemte ringporer äfven nätaflagringar, 

 som stundom äro så tätt ordnade och sa bildade, att de mellan dem lisrarande 



DÖ 



maskorna äro rundade och till form och beskaffenhet att anse som ring- 

 porer. Nätaflagringen stupar nämligen med sin i cellens lumen inskjutande del 

 ut öfVer sin vid cellväggen lasta basaldel, så att man kan likna formen på 

 fibern vid .len hos en jernvägsskena (Fig. 29), såsom Rnssow (auf. st. sid. 142) 

 beträffande dylika aflagringar gör. 



[bland transfusionsväfnadens förvedade och med sekundära membranaflag- 

 ringar försedda elemenl förekomma äfven tunnväggiga oförvedade, hvilka ej som 

 di' förra hafva vattenklait innehall utan föra stärkelse och protoplasma. De 



bilda ett nät. b förenar transfusionsphloemet med strängslidan. Denna senare 



består oeksa af tunnväggiga oförvedade celler, hvilkas höjd är lika med trans- 

 fusionscellerna«, således ganska liten och flera gånger mindre än deras längd i 

 tangential riktning. De hafva rikligt stärkelsen hall. Mot dessa tvänne slag 



