Transfnsionsväfnaden hos Coniferema. 47 



vafnaden uran undantag förekommer hos alla Coniférer, och att den öfver huf- 

 vinl har samma tonn och beskaffenhet hos dem alla, lemna knapt något tvitVel 

 öfrigt, art denna värnad för alla växter, hos hvilka den linnes, har i det huf- 

 vudsakligaste samma betydelse. 



Frånvaron af synbart innehåll i don vattenklara cellsaften hos don egent- 

 liga transfusionsväfnaden gör del osannolikt, att don skulle tjenstgöra som upp- 

 lagsplats för reservnäring, och del sa mycket mera, som de inblandade enkel- 

 poriga transfusion8ceIlerna under vegetationstiden hafva riklig stärkelse, llos 

 de tlesta Coniférer linnes för öfrigt en väfnad, som i högre grad än de enkel- 

 poriga transfusionscellerna är försedd med stärkelseinnehåll, och som derföre 

 delvis torde tjena såsom uäringsbehållare för barrträdens blad. Denna väfnad 

 är det tunnväggiga parenkymet, som ligger ofvanför och nedanför det egentliga 

 kärlknippet samt står i omedelbar förbindelse med de näringsförande märgstrå- 

 larne, och hvars öfverensstämmelse med den märglika transfusionsväfnaden hos 

 Pinus jag förut påpekat. Podocarpus longifolia, som i härvarande botaniska 

 trädgård odla- i kallhus, utgör genom det nämnda parenkymets ständiga rike- 

 dom på stärkelse ett bevis på riktigheten af en sådan uppfattning. 



Man kunde äfven tänka sig, att den egentliga transfusionsväfnadens huf- 

 vuduppgift vore att bereda närliggande väfnader ett kraftigt stöd, och att den 

 sålunda vore att anse såsom en mekanisk stödjeväfnad. För denna åsigt tala 

 verkligen många skäl. Der transfusionsväfnaden, såsom t. ex. hos Pinus-arterna, 

 består af i vertikala cellrader väl ordnade parenkymceller med förvedad mem- 

 bran, lemnar den utan fcvifve] ett kraftigt motstånd mot tryck i transversal 

 riktning, och på -amma gång tjenar den till att jemte öfverhudsväfnaden upp- 

 bära de lameller, i hvilka den klorofyllförande grundväfnaden är ordnad. Trans- 

 fusionsväfnadens betydelse såsom skydd mot transversalt tryck framträder ännu 

 tydligare, då de fcransver-ala eellvägo-arne äro synnerligen tjocka samt till och 

 med tjockare än öfriga väggar hos samma cell, såsom man kan finna vara fallet 

 hos vi—a transfusionsceller hos Sciadopitys. Den starkare förvedningen och 

 membranens större tjocklek hos transfusionscellerna mellan strängslidan och 

 hårdbastet hos t. ex. Picea alba talar också för dessa cellers uppgift att hålla 

 hårdbastet qvar i -itt relativa läge. Den i flankerna af kärlknippet liggande 

 transfusionsväfnaden ho- Coniférer med plattade blad tjenar utan tvifvel äfven 

 till att uppbära den kringliggande, i I betydliga intercellularrum försedda grund- 

 väfnaden. Detta visar sig tydligast ho- växter med väl genomförd arbetsför- 



