Transfhsionsväfnaden hos Coniferema. 



49 



den senare lägga dessa sklerenkymceller sig ofta tätt intill strängslidan, hvilket 

 vore obehöfligt, om transfusionscellerna kunde sjelfva lemna ett tillräckligt verk- 

 samt stöd. Vidare talar mot en sådan uppfattning af transfusionsväfhadens be- 

 tydelse närvaron af ringporer i dess membraner. Denna högre form af porer 

 vore ändamålslös, ifall väfhaden blott vore afsedd att utgöra en stödjeväfnad. 

 Dertill kommer, att transfusionscellerna i barrets utvecklade tillstand bilda en 

 sammanhängande väfnad. Ofta skulle den nämligen kunna lemna ett lastare 

 stod för de öfriga väfnaderna, ifall den vore splittrad i Hera grupper och, så- 

 som bland sklerenkymcellerna ofta är fallet, vore ordnad enligt lagen för största 

 motståndskraften mot radande yttre tryck. Af alla dessa omständigheter kunna 

 vi alltså draga den slutsats, att fastän transfusionsväfnaden stundom lemnar ett 

 mekaniskt stöd, detta ingalunda är dess enda uppgift. 



Transfusionsväfnadens hufvuduppgift är att utgöra en saftledande väfnad: 

 att till grundväfnadens celler öfverföra de oberedda näringssafter, som från ro- 

 ten och stammen genom kärlknippets veddel uppstigit i bladet. Dess verksam- 

 hei sammanhänger alltså sa nära med vedtrakeidernas, att vi i förbigående 

 måste egna var uppmärksamhet ät dessa senäres verkningssätt. 



Som bekant är, har Russow (anf. st. sid. 170) sökt förklara vattenström- 

 ningen genom xylemet. Enligt honom försiggår den i eellnåligheterna, och öi- 

 verli'irandi't af vattnet Iran en cell till en annan sker genom ringporerna. Gre- 

 nom midtellamellens anslutning till den ena eller den andra porkanalens mynning' 

 verkar den nämligen såsom klaffen i en pump, i det att torns eller den förve- 

 dade och derföre för vatten svårgenomträngliga mellersta delen af midtellamellen 

 i detta läge afstänger kommunikationen af cellsaften i de båda cellerna. Då 

 äter midtellamellen ej ligger tätt sluten intill någondera af gårdväggarne, kan 

 cellsaften med lätthet tränga genom den lina, ol'örvedade yttersta delen af den- 

 samma. Den sålunda verkande pumpningen åstadkommes genom den sugning 

 och del tryck, som orsakas den förra af transspirationen och det senare genom 

 osmotiska krafter i närliggande innehallsrika parenkym, och som modereras ge- 

 nom närvaron af luftblåsor i trakeiderna och kommunikationen med luften i 

 intercellulargångarne. Russow har nämligen påvisat, ati verkligen de yngre 

 och vid strömningen verksamma vedtrakeiderna äro nästan heb och hallet fylda 

 med cellsaft 



livad transfusionscellerna hos Coniferema beträffar, har redan al' hk 

 Bab* (anf. -t. Bid. :: ( .tsi den åsigten framstälts, atl de innehålla vatten och ej 



*6* 

 Lande Dniv, irnkrift, Tom. WIV. 



