50 G. A. Karlsson. 



luft; och detta Förhållande har senare blifvit till fullo konstateradt af Max 

 Scheit (auf. st. sid. 619). Vi kunna derföre med visshet antaga, att den egent- 

 liga transfusionsväfnaden på samma sätt som det egentliga kärlknippéts vedparti 

 leder de för transpirationen nödiga safterna ut i bladets grundväfnad. Mem- 

 branen är nämligen förvedad och i allmänhet försedd med ringporer liksom hos 

 flertalet af vedtrakeiderna, och transfusionsväfnaden står i omedelbar förbindelse 

 med kärlknippets veddel, hvars ytterst liggande celler stundom, såsom t. ex. 

 hos Taxus så omärkligt öfvergå i transfusionscellerna, att det knapt är möjligt 

 att i frvarje fall bestämma gränsen för de bada väfhaderna. 



Ur denna uppfattning af transfusionsväfnadens hufvudbetydelse. framgår en 

 osökt förklaring öfver mänga af transfusionsväfnadens egendomligheter. Först 

 och främst förklaras, hvarföre barrträden och ofri ga med transfusionsväfnad för- 

 sedda växter antingen behöfVa blott ett enda kärlknippe i bladet, eller, om 

 kärlknippena äro flera, dessa ej förgrena sig eller åtminstone alltid sakna de 

 fina kärlknippeanastomoser, som förekomma i bladen af de flesta andra kärl- 

 växter. Transfusionsväfnadens närvaro ersätter nämligen en sådan förgrening 

 af bladets kärlknippen. Vidare fås af denna transfusionsväfnadens hufvudfunk- 

 tion en förklaring öfver cellernas form, såsom t. ex. hvarföre isynnerhet de yt- 

 tersta af dess celler hafva tvärdiametrarne större än längddiametern, och hvar- 

 före hos t. ex. Pinus austriaca den radiala diametern är större än den tan- 

 gentiala. Cellernas längdaxel angifver nämligen riktningen af saftströmningen, 

 som hos de långa vedtrakeiderna sker rakt uppåt, men längre ut i väfnaden 

 blir allt mera horizontal, ju kortare cellerna äro. Rikedomen på radiala längd- 

 väggar och på bottnar får sålunda ej längre härledas blott ur en mekanisk 

 princip, utan de afse fastmera att gifva saftströmningen en horizontal riktning. 



Häraf förklaras vidare transfusionsväfnadens likformiga utveckling' rundt 

 omkring kärlknippet hos Pinus och Picea, der grund vä fnadens anordning i 

 horizontala lameller och ldyföppningarnes läge rundt omkring barret gifva npp- 

 hof åt en likformig transspiration. Likaså framgår häraf orsaken till transfu- 

 sionsväfnadens utbredning mot flankerna af kärlknippet i de plattade bladen, 

 hos hvilka transspirationen är starkare i kanterna af bladet än rakt öfver och 

 under det egentliga kärlknippet, der intercollularrummen äro små och klyföpp- 

 ningar i allmänhet saknas. Transfusionsväfnadens betydelse såsom saftledande 

 väfnad blir här isynnerhet då i ögonen fällande, när utanför densamma i grund- 

 väfnaden utvecklat sig en tilledningsväfnad, livars element ansluta sig till de 



