52 



G. A. Karlsson. 



men, enär endast från en sådan synpunkt den årliga nybildningen af phloem- 



element blir förklarlig; och vid dessa ämnens förflyttning från assimilationsväf- 



naden till kärlknippet måste också de nämnda enkelporiga transfusionscellerna 

 tagas i anspråk. 



Hos en del Cupressineer med på stammen nedlöpande blad funno vi den 

 egentliga transfusionsväfnaden utveckla sig ur det kärlknippekretsen omgifvande 

 parenkymet nedanför det ställe, der samma blads eget bladspår utträder ur kärl- 

 knippekretsen. Man skulle kunna tänka sig, att denna nedgående transfusions- 

 väfnad afsåge att leda safter ned till den nedanför bladspårets utgångspunkt 

 liggande delen af barret, så att strömningen här skedde nedåt. Detta är dock 

 alls icke sannolikt, enär cellerna här ligga så tätt, att den genom de små in- 

 tercellulargångarne förorsakade transspirationen måste vara ytterst ringa; utan 

 nämnda nedgående armar af transfusionsväfnaden hemta troligen sitt innebal] 

 ur det saftrika långsträckta parenkym, ur hvilket de framgått, för att såmedelst 

 jeinte det föga starka kärlknippets vedparti förse det uppåt allt bredare barret 

 med tillräckligt vatten för transspirationen. Helt annat torde deremot vara 

 förhållandet med de horn af transfusionsväfnaden, som löpa längs kanterna af 

 de plattade bladen hos t. ex. Thujopsis och stå i medelbar beröring med de 

 kantstälda barrens transfusionsväfnad. Dessa mottaga utan tvifvel till en stor 

 del sin cellsaft från den sist nämnda väfnaden. 



Vi skola något närmare granska förloppet af transspirationen hos Cupres- 

 sineer med på stammen nedlöpande blad. Genom de nämnda transfusionsväfnads- 

 hornens anslutning till transfusionsväfnaden i kärlknippets flanker eller genom 

 en svagare utvidgning af den sist nämnda transfusionsväfnaden, uppkommer 

 i närheten af den plats, der bladet lenmar stammen, ett bredt fält af trans- 

 fusionsväfnad i den här breda bladskifvan, som, da bladen vanligen äro mot- 

 satta eller kranssittande, nästan bildar en gördel omkring nästföljande internods 

 basaldel. Sålunda bilda bos t. ex. Libocedrus decurrens (Fig. ^ A) de 

 två kantstälda bladen jemte öfver- och undersidans motsatta blad en skenkrans 

 omkring följande internods basaldel. De två sist nämnda bladen sakna klyf- 

 öppningar på den utåt vända sidan, som motsvarar horizontala blads undersida. 

 Blott i den ränna, som dessa blads nedlöpande kanter bilda mot de kant- 

 stäldas, finnas talrika klyföppningar. Äfven hos de kantstälda bladens ned- 

 löpande delar ligga klyföppningarne mot bladkanterna, dock mindre långt från 

 bladets medianlinie. På alla lyra bladens korta insida, som motsvarar horizon- 



