Axel Vinge. 



Öfverhuden med dithörande bildningar. 



Öfverhuden hos ormbunkarnes blad är, såsom af gammalt är kändt, i all- 

 mänhet vida mindre skarpt differentierad trän grundväfnaden än hos högre 

 kärlväxter. Detta visar sig både beträffande cellernas form och innehåll; till 

 formen karakteriseras de sällan af den eljest för epidermisceller utmärkande taf- 

 velformen med jemna väggar och skarpa hörn; framför allt äro som bekant 

 sidoväggarne regelbundet mer eller mindre djupt undulerade, och äfven den 

 yttre och inre väggen kan vara mer eller mindre ojeinn. I synnerhet är det 

 icke sällsynt, att innerväggen är lifligt bugtad, bildande 2 — flera af luftrum 

 skilda cellutskott. Nästan alltid innehålla öfverhudscellerna kloroplaster och 

 det ofta i stor mängd, särskildt just då innerväggen är pa nämnda sätt bugtad. 



Dessa allmänna karakterer sä väl som följande mera detaljerade redogörelse 

 för öfverhudscellerna gälla dock väsentligen blott dem, som håfva sin plats 

 emellan nerverna och vid sin utbildning mindre rönt inverkan af kärlknippena. 

 De midt öfver och under kärlknippena liggande epidermiseollerna hafva der- 

 emot hos tunnare blad den vanliga långsträckta tafvelformen och sakna mer 

 eller mindre fullständigt kloroplaster, och tydligen är detta desto mera fallet, 

 ju mera midt öfver kärlknippena de ligga, och ju starkare dessa äro. 



Öfverhudscellerna äro i regeln plattade, sä att höjddiametern är den minsta; 

 vanligen är denna diameter betydligl kortare än längd- och breddiametern eller, 

 då cellerna äro sträckta, än den förra; hos en del tjockare blad, såsom hos vissa 

 arter ur Polypodium-, Asplenium- och andra slägten, är dock dessa cellers ut- 

 plattning endast obetydlig. Oftast äro de undre epidermiscellerna något mera 

 utplattade än de öfre, ej sällan dock ungefår lika höga och hos Polypodium 

 serpens till och med dubbelt sa höga som de öfre (Tab. III, tigg. 14 o. 15). 

 Frän bladytan sedda hafva de öfre epidermiscellerna än ungefär samma längd 

 som bredd, än äro de, särskildt hos blad, hvilkas kärlknippen icke anastomo- 

 sera, sträckta parallelt med dessa. Äfven da kärlknippena icke anastomosera, 



