10 Axel Vinge. 



spänning och tryck, som härvid uppstår på de olika membrandelarne 1 ). Hans 

 tolkning stöder sig för öfrigt helt och hållet på intussusceptionsteorien, och 

 dess giltighet står eller faller med dennas. — Sidoväggarne äro vanligen föga 

 förtjockade, på gränsen mot ytterväggen dock starkare. När de ernå någon högre 

 grad af tjocklek, äro de vanligen rikt besatta med porer. Är deras imdulering 

 gröfre, hafva de vanligen öfverallt på samma höjd samma tjocklek; onVYleremot 

 unduleringen är tätare eller går i sicksacklinie (Tab. III, fig. 7), finner man 

 oftast, att just vid utbugtningarnas maxima och minima väggen är starkare för- 

 tjockad än på de mellanliggande delarne, och särskildt är att märka, att den 

 starkare förtjockningen tillhör utbugtningens konvexa sida. I de amfimorfa 

 epidermiscellerna hos Polypodium hqxithifolium, cmgustifolium och Pkyllitidis 

 går sidoväggen vid den konvexa sidan af utbugtningarna bågformigt öfver i den 

 här starkt förtjockade ytterväggen, men vid den konkava sidan, der ytterväggen 

 är tunnare, går sidoväggen "högre upp" och är endast obetydligt förtjockad. 

 Ungefår samma förhållande möter oss i de ofvan med benämningen "dubbel- 

 undulerade" utmärkta cellerna hos Blech/num-, Dooäia- och C i/iio min m-arter 

 m. fl.; sidoväggarne äro här i sin inre del på samma höjd ungefär jemntjocka; 

 utåt blir förtjockningen vid de gröfre utbugtningarna allt mera öfvervägande 

 öfver den, som uppträder på de mellanliggande delarne (Tab. II, fig. 1 1 till 

 venster), och är i yttersta delen märkbart större vid de förra än vid de senare 

 samt ensidig, i det att densamma liksom hos de nyss nämnda arterna hufvud- 

 sakligen förefinnes vid den konvexa sidan af de gröfre utbugtningarna; sido- 

 väggen går derför bär jemnt öfver i ytterväggen; vid den konkava sidan der- 

 emot är förtjockningen obetydlig (Tab. II, fig. 1 1 till höger). Stundom inträffar 

 dock hos dessa arter och temligen regelbundet hos Pferis deflexa, hvars sido- 

 väggars yttersta del är gröfre undulerad än hos de andra, att porer i ytter- 

 väggens kant finnas äfven vid den konvexa sidan af de gröfre utbugtningarna, 

 alternerande med dem, som finnas vid den konkava, med andra ord, att till- 

 växten i tjocklek af sidoväggarnes yttersta del och tillgränsande del af ytter- 

 väggen står i närmare relation till den yttre, tätare unduleringen än till dm 

 gröfre. — Innerväggen är vanligen liksom den inre delen af sidoväggarne tunn; 

 framför allt är detta händelsen, när densamma är bugtad och bildar cellutskott, 

 såsom hos Adiantum-artév m. ti. Deremot finnas i detta fall ofta lokala för- 



') H. Ambkonn: Ueber Poren in den Aussenw. von Epidermiszellen, i Pringsh. Jahrb. 

 Bd XIV, s. 97. 



