i "* Axel Vinge. 



många, utan alltid färre och större. — Vidare är att lägga märke till, att 

 kristallerna sällan ligga likformigt strödda i cellens inre, utan vanligen hopade 

 vid dess basala eller apikala ända och detta på samma sätt i alla bladets celler 

 samt, som det tyckes, oftast vid den senare. Närmare iakttagelser häröfver må 

 det vara mig tillätet att vid ett annat tillfälle meddela. 



Att epidermiscellerna hos ormbunksbladen med sin till form och innehåll 

 från mesofylleellerna ofta föga skilda beskaffenhet äfven hafva funktioner gemen- 

 samma med dessa mer än hos högre växter är i ögonen fallande. Den skyd- 

 dande uppgiften är sålunda här ofta utan tvifvel mindre öfvervägande öfver 

 andra funktioner än bos dessa, men dock alltid af för stor vigt för att tå be- 

 traktas blott som en bifunktion. De celler, om hvilka i detta afseende största 

 tvekan skulle kunna uppstå, äro de med inre utskott och på kloroplaster rikt 

 innehåll försedda hos Adiantum- ni. fl. slägtens arter. Jag har redan i inled- 

 ningen framhållit de egenskaper, som tala för att dessa cellers skyddande upp- 

 gift måste anses vara af icke ringa betydelse. En mekanisk funktion måste 

 otvifvelaktigt tillerkännas unduleringen af sidoväggarne. Detta är af Haber- 

 lanpt ') framhållet och af "Westermaier 2 ) (hos Secalr cerealé) genom direkta 

 försök bevisadt. Lätt nog att visa är detsamma äfven hos t. ex. Adiantum 

 cuneatum; sliter man sönder ett af denna arts mycket tunna blad, så att brot- 

 tet träffar parallelt med nerverna, så är det nästan alltid de epiderinisceller, 

 som ligga strax vid sidan af kärlknippena, hvilka härvid skiljas från hvarandra. 

 Dessa celler hafva ock ytterst obetydligt undulerade sidoväggar. Att sönder- 

 slitningen icke träffar midt öfver knippet, der epidermiscellernas sidoväggar äro 

 sä godt som alldeles jemna, beror tydligen derpå, att de något tjockväggiga 

 celler, som omgifva knippet, hindra, att bladet här brister. Och att bladet icke 

 slites sönder midt emellan kärlknippena kan svårligen tillskrifvasjnågon annan 

 orsak än den djupare unduleringen af sidoväggarne hos dessa celler. Den 

 i regeln något förtjockade ytterväggen har tydligen äfvenledes en mekanisk funk- 

 tion, och i all synnerhet mäste detta anses vara fallet, när den är starkare för- 

 tjockad, såsom hos Polypodium angustifolium, lapathifolium och VhylliUdis, 

 eller, säsoin hos dessa och några andra, förvedad. Epidermiscellerna äro så 

 godt som de enda tjockväggiga elementen i de nämnda arternas blad, och för- 



') Vergl. Anat., s. 81. 



a ) M. Westekmaieu: Ueber Bau u. Funktion des pflanzl. Hautgewebesystems, i Pringsh. 

 Jahrb. Bd XIV, s. 75-76. 



