Bidrag till kännedomen om ormbunkarnas bladbyggnad, 10 



läna dock desamma en ganska betydlig styfhet Arr förvedningen i epidérmis- 

 cellérnas vaggar icke rart gerna kan antagas hafva till uppgifl att utgöra skydd 

 mot kölden torde fa anses bevisadt genom dess förekomst bos ofvan nämnda tro- 

 piska arter. För att antaga att densamma har en mekanisk betydelse talar dess- 

 utom det faktum, att alltid de undre öfverhudseellerna hafva starkare förvodade 

 väggar än de till en tätare väfnad gränsande öfre. De hastlika epidermiscollorna 

 hos Adiantum- och några Plfms-arter hafva tydligen också till funktion att stödja 

 väfnaden 1 ), vare sig att de äro bundna vid kärlknippena eller strödda ut öfver 

 bladvtan. Att den assimilatoriska funktionen stundom kan vara af stor viert. 

 derpå är särskildt de öfre epidermiscellernas stundom mycket stora rikedom på 

 kloroplaster ett tydligt bevis. Och den stora yta, med hvilken äfven de Öfre 

 epidermiscellernas innervägg stundom kommer i direkt beröring med luften, be- 

 fordrar lika oiortydbart transpirationen. Såsom vattenreserveranae torde de der- 

 eniot endast i enstaka fall böra betraktas 2 ). 



Klyföppnmgar förekomma vanligen uteslutande på bladets undre sida; 

 endast bos en art, i härvarande växthus upptagen under namnet Aspidium 

 Bräunt, nun hvilken den ytterst ringa tillgången på material icke tillät mig 

 att ined säkerhet bestämma, har jag iakttagit sådana äfven pä den öfre bladsidan. 

 Springans rigtning är alltid parallel med de närmaste nerverna, och da kärlknip- 

 pena anastomosera, med de gröfre af dessa. Som redan af Seäsbtjegées under- 

 Bökningar 3 ) är kändt, finnes ofta en eller flera U-formiga hjelpceller bakom klyf- 

 öppningarna, och hos Anemia-axter samt Polypodium Lingua*) och serpens äro 

 klyföppningarna omgifna af en eller hos de bada senare ofta af två ringformiga 

 hjelpceller. .lu mindre de egentliga epidermiscellerna äro, desto större är i re- 

 geln antalet üyföppningar på en och samma yta. Midt under kärlknippena an- 

 träffar inan icke klyföppningar, äfven om cellerna här, säsoin hos tjocka blad, 

 i öfrigt äro lika dem som ligga emellan nerverna. Till formen äro de vanligen 

 ovala eller smalt ovala; ofta dock, såsom hos en del Pteris- och Davattia-AYter, 

 Bynnerligen smala, nästan rektangulära, eller tvärtom, såsom hos Adiantufn-artev, 

 Pteris Vespertilionis in. H., mycket breda; hos dessa senare är den genom 

 springan dragna längdaxeln ofta ganska myckei kortare än den deremol vin- 



') Jfr F. Areschodqs anf. arb. s. 203. 



Westermaieb : anf. st. s. 62 — 63: 



Jtrasbdrgbr: Beitr. z. Entw. ,1. Spaltöflh., i Pringsh. Jahrb. Bd V, b. 297 m. 

 4 Badtbr: Entw. '1. Spaltöflh. von Anemia a. Niphobolus; 'it. i De Bauys Vergl. 

 Anat., s. 44. 



