16 



Axel Vinge. 



kelräta egentliga breddaxeln. De båda klyföppningen bildande slutcellerna äro 

 särskildt i detta fall ofta mycket olikstora. Deras höjd är vanligen mindre, 

 ofta mycket mindre än de egentliga epidermiscellernas. I allmänhet hafva klyf- 

 öppningarna ett något upphöjdt läge öfver granncellerna; äfven då detta egent- 

 ligen är fallet, kunna de, såsom hos Adiantum-arterna, och några andra, sken- 

 bart få ett något insänkt läge, derigenom att granncellernas yttervägg är utåt 

 hvälfd. När klyföppningarna hafva detta upphöjda läge, är det mycket vanligt, 

 att granncellernas innervägg är fästad vid dem utefter en mycket bugtad linie, 

 än närmare springan, än längre ifrån densamma (jfr Tab. I, figg. 14 o. 15); 

 klyföppningcellens "ryggvägg 11 — såsom jag vill benämna den från springan 

 vända sidoväggen i motsats till den springan begränsande "bukväggen" j - får 

 med andra ord olika höjd på olika ställen. Då nu vidare granncellernas inner- 

 vägg ligger djupare än klyföppningscellernas, är det lätt att tänka sig, att 

 duplikaturer här kunna uppkomma på dessa granncellers innervägg, hvilka åter 

 än gå föga djupt in på densamma än kunna vara ganska långa (jfr Tab. II, 

 fig. lä). Nämnda veckningar synas allmännast förekomma vid den apikala 

 ändan af klyföppningen, men äro dock äfven på andra ställen ganska vanliga. 

 Att klyföppningscellernas ryggvägg har lokala och ganska djupt gående för- 

 tjockningar - - ursprungligen utbugtningar — på den sida, som vänder mot grann- 

 cellen är icke just ovanligt; exempel härpå erbjuda Pellcea rotunifdolia och vördat a 

 v. flexuosa m. fl. och i synnerhet Blechnum- och Wood ward /a-arter, hos hvilka de 

 stundom äro ganska betydande (Tab. II, fig. 1 3 «) och ofta gifva samma bild som 

 de af Bergendal hos Geranioceer iakttagna och aftecknade ' ). Den yttre cellväggen 

 är jemte den inre på dessa ställen inknipen. Ett insänkt läge hafva klyföppning- 

 arna hos Polypodium aureum v. areolatum (Tab. I, fig. 18) och Platycerium 

 alcicorne. Hos Polypodium serpens (Tab. III, fig. 15) och Lingua hafva klyf- 

 öppningarna i förhållande till den ringformiga hjelpcellen upphöjdt läge, men 

 ligga jemte denna djupt insänkta, så att äfven hos dessa en yttre andhåla upp- 

 kommer. - ■ Med det vanligen upphöjda läget af klyföppningarna följer, att en 

 yttre list vid klyföppningsspringan vanligen är väl utbildad, en inre deremot 

 oftast nästan fullständigt saknas; så ock hos de båda sistnämnda Ib/t/podi/nii- 

 arterna. Stundom kan dock denna senare vara bättre utvecklad, och när såsom 

 hos Polypodium aureum v. areolatum klyföppningen har ett djupt insänkt länd 



'j D. Burgundal: Bidrag till örtartade dikotyledoners jemlorande anatomi, s. 129 

 samt Tab. III, fig. 33 m. fl.: i Lunds Univ:s Årsskrift, Tom. XIX. 



