Bidrag till kännedomen om ormbunkarnes bladbyggnad. 25 



Liksom hypodermats celler än äro tjockväggiga, än tunnväggiga, så vexlar 

 äfven tjockleken af det klorofyllförande parenkymets cellväggar; tydligen ernå 

 dock dessa aldrig en sådan tjocklek, som kan finnas hos <lo förra, ehuru den- 

 samma t. ex. hos I) Ihm rotimdifolia (Tab. Ill, figg. 1 — G), Polyjpodium 

 crassifolium v. aloopunctatissimum, en del Asplenium-axtev och andra kan 

 vara anmärkningsvärd nog. Da väggarne sålunda äro tjockare än vanligt, 

 är der dock i regeln blott de undre lagrens cellväggar, som häraf utmärkas, 

 under det att de öfres äro mindre starkt förtjockade; och detta gäller, sa väl 

 då hypoderma saknas, som då ett sådant kommit till stand, i hvilket senare 

 fall dock olikheten vanligen framträder skarpast. För öfrigt äro en klorofyll- 

 förande cells väggar vanligen öfver allt lika starkt förtjockade, frånsedt por- 

 bildningarna på desamma; ett egendomligt undantag från denna regel erbjuder 

 Asplenium bipartitum (Tab. II, figg. 7 o. 8); dess mesofyllceller äro sträckta 

 liksom epidermiscellerna och hafva den utät vända väggen - i de öfre lagren 

 den öfre, i de undre den undre — ganska starkt förtjockad, den inre deremot 

 tunn, och de långa sidoväggarnes till den yttre väggen gränsande del för- 

 tjockad, inre delen tunnare och öfvergående i den inre väggen. 



Enkla porer finnas vanHgen i ganska stor mängd sä väl på hypoderma- 

 eellernas väggar som på klorofyllparenkymets, tydligen dess bättre framträdande, 

 ju mera förtjockad cellväggen för öfrigt är. Hos Asplenium Nidus äro dock 

 porerna på hypodermacellernas väggar föga tydliga, men väggarnes tjocklek är 

 något vexlande. I klorofyllparenkymet äro särskildt mellanväggarne mellan de 

 undre lagrens celler ofta rikt försedda med porer. 



Protoplasma i intercellularrummen har jag i intet fall kunnat iakttaga. Der- 

 emot finnas hos Davallia striu<>.s<i (Tal). I, figg. 12 o. 13) och i ännu rikli- 

 gare mängd hos Dicksonia antaretica i intercellularummen utskjutande staf- 

 eller klubblika utskott frän cellväggarne, af alldeles samma natur som de 

 först af Lueesses hos Ma rattiacet i /ni ') och sedan af II.i. Nilsson hos jord- 

 stammar af Aiirmoi/r /Iijmtica 2 ) observerade intercellulära bildningarna. Hos 

 de båda nämnda arterna äro di' alltid korta, ogrenade, ej sällan något 

 krökta och tyckas alltid sluta hlindt. Schenck, som närmare studerat dessa 

 bildningar hos Maraftiaceerna, anser dem vara åtminstone ursprungligen slem- 



') C. Lueussen: Ueber centrifugales localcs Dickenwachsthuiri Innerer Parencnym- 

 zellen der Marattiaceen. Bot. Zeit. 1873, sp. GU II. 



2 ) H.i. Nilsson: Dikut.yhi jordstammar, s. 203, i Lunds Univ. Årsskrift, Tom. XXI. 

 Lunds Univ. Arsskr. Tom. XXV. 1 



