26 Axel Vinge. 



artade afsöndringsproduktef från cellernäs protoplasma och menar, att slem- 

 met genom fina porer genomträngt cellväggen'). Poulsen, som i bladen hos 

 Eupcepalanthus Freyreissi-i 1 ) iakttagit intereellulära bildningar, hvilka lian an- 

 ser analoga med MaraHiitcccnms, är af den åsigt, att det här är membranens 

 yttersta del som förslemmats. Dessa intercellulära utskott visa sig hos Dick- 

 sonia antarctica synnerligen resistenta mot konc, svafvelsyra, såsom äfven enligt 

 Luerssen förhållandet är hos Marattiaceerna ; derjemte antaga de emellertid 

 vid behandling med floroglucin och saltsyra en rödaktig färg, tydande på en 

 vedartad beskaffenhet. Hos Davallia strigosa äro de glesare och som det sy- 

 nes af en mera gelatinös beskaffenhet. 



Det nämndes här ofvan, att, när epidermiscellernas innervägg är bugtad 

 till cellutskott, på densamma ofta finnas långsgående, extracellulära förtjockningar 

 i form af membranlister emellan utskotten, hvilka fortsättas på utskottens 

 sidoväggar. Liknande lokala förtjockningar förekomma äfven mycket allmänt 

 på grundväfnadscellernas väggar, och de äro i synnerhet då väl utvecklade, 

 när väfnaden är mycket lakunös och cellerna hafva långa utskott, t. ex. hos 

 Blcclmum-, Cyrtommm-, Pelleea- och Adiantum-äxter, Nephrodium Sieboldii 

 och en del Äsplenium-ariei m. fl. Vanligen äro de låga, stundom kunna de 

 dock nå en höjd, som är 2 — 3 gånger så stor som cellväggens tjocklek; så 

 t. ex. ofta .hos Pellaa falcata och Nephrodium Sieboldii. Hos Pellcea rotundi- 

 folia och Blechwwm occidentale äro de i det öfre parenkymet ofta ganska breda 

 och synas hafva uppkommit genom duplikatur af cellväggen. I andra fall liar 

 det icke lyckats mig att iakttaga något slags heterogen beskaffenhet i «le extra- 

 cellulära membranlisterna; möjligen äro de då att tyda på samma sätt som v. 

 Höhnel sökt tolka de ofvan nämnda trådlika intercellularbildningarna hos Marat- 

 tiaceerna 3 ), nemligen såsom uppkomna der, hvarest cellerna vid intercellular- 

 rummens bildning sist vikit i sär, och der på den grund väggen starkare för- 

 tjockats. Till reaktioner öfverensstämma de med cellväggarne och torde tjena 

 till att i någon mån stödja den lösa väfnaden. 



De kärlknippena utanför endodermisslidan omgifvande cellerna sluta tätare 

 samman än de öfriga oTundväfnadscellerna och äro vanligen mera än dessa 



') H. Schenck: Ueber die Stäbchen in den Parenchyrnintercellularen d. Maratt., i 

 Ber. d. deutsch, bot. Ges. Bd IV, s. 88 och 90—91. 



2 ) V. A. Poulsen: Anat. Stud. över Eriocaulaceerne, Köbenhavn 1888, s. 105. 



3 ) F. v. Hohn el: Ueber den Kork und verkorkteGewebe über haupt, i Sitzungsb. 

 d. Acad. d. W. zu Wien, Bd 76; separataftr., s. 150 o. 152. 



