Bidrag till kännedomen om ormbunkarnes bladbyggnad. -•' 



och flera härdar finnas här vanligen i hvarje kloroplast. Liksom i öfverhuds- 

 eellerna — och hos samma växter - finnas i mesofyllets celler ej sällan kri- 

 staller af kalkoxalat i icke ringa mängd; regelbundet synas de dock bär vara 

 färre än i öfverhudscellerna. 



Allt efter djupet och bredden af inbugtningarna på cellernas sidoväggar 

 och när- eller frånvaron af cellutskott i vertikal rigtning jemte de genom in- 

 bugtningarna på sidoväggarne bildade horisontala cellutskotten är, såsom i det 

 föregående är visadt, det intercellulära systemet mycket olika utveckladt hos 

 olika växters Kläd, på samma gång som detsamma alltid är kraftigare vid den undre 

 än vid den öfre bladsidan. 1 detta afseende skulle kunna särskiljas fyra typer: 



ll Cellerna sakna utskott i vertikal rigtning; intercellularrummen mellan deras 

 sidoväggar äro små och det intercellulära systemet sålunda mycket svagt 

 utveckladt. Ex. Davallia strigosa, Polypodium decurrens. 



■2) Cellerna sakna utskott i vertikal rigtning, men det intercellulära systemet 

 är ändock väl utveckladt, pä den grund att intercellularrummen mellan 

 cellernas sidoväggar särskildt i de undre lagren äro stora. I detta fall upp- 

 komma stundom stora Luftkamrar, som kunna sträcka sig frän undre till öfre 

 epidermis (ex. Aspidium trifoliatum, Nephrodium Pico), eller, da lagren 

 äro liera, genom Mera lagers höjd (ex. Pteris Vespertilionis, Polypodium 

 repens r. nitidum, Cyrtomium-arter, Polypodium crassifolium v. albopunc- 

 tatissimum). 



'■'•) Cellerna halva utskott älven i vertikal rigtning; det intercellulära systemet 

 är dock svagt utveckladt. Ex. Polypodium angustifolium och serpens. 



'ii Cellerna hafva utskott äfven i vertikal rigtning; det intercellulära systemet 

 är kraftigt utveckladt. Ex. de flesta Adiantum-axter, Didymochlcena- 

 /' ■//irn-i\v\i']\ Polypodium geminatum m. fl. 



Det är hufvudsakligen i de tropiska och subtropiska regionerna som orm- 

 bunkarne äro rikt representerade så väl till slägten och arter som till indivi- 

 der; utanför dessa aftager deras antal hastig! hade at norr och söder. Eivar 

 helst de förekomma, kräfva de i allmänhet riklig fuktighet och skugga för att 

 kunna trifva-, och der dessa vilkor icke uppfyllas, finner man antingen inga eller 

 ock blott få och små ormbunkar. I troperna är det också icke de varmaste 

 delarne, som äro rikast på ormbunkar, men väl de fuktigaste; J. Smith anför 



