Bidrag till kännedomen om ormbunkarnas bladbyggnad. «5J 



bladet är ofta dubbelt sä tjockt emellan kärlknippena som tvärs öfver dem. 

 De egentliga epidermiscellerna äro kortare än hos flertalet Adiantum-axter. De 

 undre epidermiscellernas yttervägg bildar ofta blåslika utbugtningar. Väfnaden 

 är eljest mycket lik föregående arts. 



Adiantum macrophyllum Sw. Med afseende på bladets byggnad, som 

 redan är af F. Areschoug beskrifven ' ), förtjenar särskildt framhållas, att de 

 bastlika epidermiscellerna icke såsom hos de föregående arterna äro bundna vid 

 kärlknippena, utan strödda ut bland epidermisceller af den vanliga byggnaden; 

 härmed sammanhänger ock, att de öfverhuds- och grundväfnadsceller, som ligga 

 öfver och under kärlknippena, icke till sin byggnad afvika från dem, som ligga 

 emellan knippena. 



Adiantum pulverulentum L. Öfverhuden har i hufvudsak samma 

 byggnad som hos Adiantum macrophyllum; bastlika epidermisceller förekomma 

 i nästan väl så stor mängd som hos denna blandade med epidermisceller af 

 den vanliga typen. Dessa senare äro smalare och lägre än hos föregående art 

 och cellutskotten äro tätare stälda. Mesofyllagren äro skarpt skilda, till antalet 

 '■'> 4 och bilda en i jemforelse med förhållandet hos de öfriga Adiantum- 

 arterna mycket tär väfnad. Alla lagrens celler äro långsträckta; i det öfversta 

 lagret äro cellutskotten korta och tätt stälda, och de vertikala och horisontala 

 ungefär likformiga; dessa celler få derför vanligen ett mer eller mindre pcrl- 

 bamlslikt utseende. I de undre lagren äro efter hand särskildt de horisontala 

 utskotten längre, smalare och mera åtskilda. 



Liksom hos de öfriga tunnbladiga arterna af detta slägte äro här de mel- 

 lan öfverhuden och de na^ot ^röfre kärlknippena liggande grund väfnadscellerna 

 försedda med aågot förtjockade väggar, långsträckta och utan utskott. Klyv- 

 öppningarna äro smalare än hos andra Adiantum-axter, af en elliptisk form. 



Adiantum caudatum L. Cellerna äro icke eller föga sträckta; ut- 

 skotten från de öfre epidermiscellernas inre vägg sia derför icke, såsom vanli- 

 gen är fallei hos de föregående, i en enkel rad, utan oftast två eller tre vid 

 -idan om hvarandra och äro dessutom i genomskärning ttvyckei mindre än hos 



f st. b. 203 l —I, Tab. \ figg. :'.— 5. 



