42 Axel Vinge. 



Dlesofyllager är. Genom väfnadens större täthet och cellernas mera qvadratiska 

 form samt frånvaron af bastlika epidermiscéller skilja de sig frän Adiantum 

 tenerum och Ad. Capillus Veneris. Likaså närmar sig Nephrodium villosum 

 Presl. v. spectabile Kaulf. med samma inskränkning till Adiantum trapesi- 

 funne. Hos alla dessa arter återfinna vi de hos Nephr. velutinum omnämnda 

 hårbildningarna; borsthåren förekomma mycket allmänt; glandelhårcn äro of- 

 ■ tast längre, 2-celliga och afsöndra sekretet endast på ändcellens spets. Glan- 

 delhåren äro för öfrigt sällsynta hos Nephrodium villosum v. spectabile; all- 

 männast förekomma de hos Nephrodium ju/fens. 



Asplenium Thwaitesii A. Be. och lasiopteris Mett. Dessa arter likna 

 till sin bladbyggnad mycket Nephrodium villosum spectabile. "2 — 4 utskott 

 finnas på de öfre epidermiseellernas innervägg. Mesofylla gren äro 3 — 5 och 

 hafva ganska höga vertikala cellutskott. Klyföppningarna äro ovala. Långa 

 hår finnas liksom hos Pteris laciniata v. Ghiesbreghtii och af dessas byggnad. 

 Glandelhår saknas, men klubbhår äro allmänna. Kristaller har jag här icke 

 observerat. — Samma bladbyggnad återfinnes i hufvudsak hos Asplenium 

 japonicum Thbg. Asplenium monanthemum L. skiljer sig från dessa ar- 

 ter deri, att cellväggarne ej äro till den grad tunna som hos dem, samt att 

 inga andra trikombildningar än klubbhår förekomma, och att dessas ändcell 

 är mera uppsväld, nästan klotformfg. I äldre blads epidermiscéller anträffar 

 man ofta några, få och små kristaller hos både denna och föregående art. 



Pteris heterophylla L. har tunnare blad, hvilkas byggnad i öfrigt är 

 mycket lik de föregåendes. Mesofyllagren äro 2 — 3 och hafva liksom öfver- 

 huden cellerna i allmänhet något sträckta parallelt med nerverna. Öfverhuds- 

 cellernas sidoväggar äro i sin yttersta del något starkare undulerade än inåt! 

 ytterväggen är relativt tjock. i2 — 3-celliga klubbhår förekomma temligen spar" 

 samt. Klyföppningarna äro smalt ovala. — Något sträckta epidemis- och 

 mesofyllceller finna vi äfven bos Asplenium erectum Boky v. pteropus 

 Kaulf., hvars mesofyll är 3 — 4-lagradt och tätare bygdt än hos föregående art, 

 men eljest ej olikt dennas. Cellutskotten äro kortare än hos Pteris hetero- 

 phylla, och epidermiseellernas sidoväggar äro icke i sin yttre del starkare 

 undulerade än inåt. 



