Bidrag till kännoilonirn <uii nrmbunkarnes bladbyggnad. 15 



»««»-arter, så närma 8ig denna och följande art till Péllaa rotundifolia. Cel- 

 lerna äro mera tjockväggiga; än hvad som vanligen varit fallet hos de före- 

 gående arterna, och icke sträckta. Utskotten från de öfre epidermiscellernas 

 innervägg äro låga och smala. Mesofyllet bestar af 5—6 lager; dess celler 

 hafva höga, i de öfre lägren ganska tätt stälda vertikala utskott. Kärlknip- 

 pena omgifvas af en svagt utbildad förstärkningsslida; endast dess cellers inner- 

 vägg är förtjockad och denna blott obetydligt. Do midt öfver och under kärl- 

 knippena Liggande cellerna hafva obetydligt förtjockade väggar. Klyföppning- 

 arna äro elliptiskä, och klubbhår förekomma glest. 



Pteris palmata "NYilld/ är mycket lik föregående art. Epidermisceller- 

 nas ßidoväggar äro något starkare förtjockade vid in- och utbugtningarnas maxi- 

 mum än vid de mellanliggande delarne (Tab. I, hg. 20), och deras utbugtningar 

 sjelfva äro tätare och mera spetsvinkliga i öfre än i undre epidermis. De öfre 

 epidermiscellernas innervägg är ofta nästan alldeles jemn, och när densamma 

 bildar utskott, äro dessa alltid mycket låga, Mésofyllagren äro vanligen 5 — 7, 

 vid den grofva medelnerven Hera. Membranlister äro både hos denna och fler- 

 talet af de föregående arterna allmänna på mesofyllets celler. 



Davallia strigosa Sw. (Tab. I, ligg. 11—13). 



Bladen äro runna och vanligen sammansatta af 5 — 6 cellager. Alla lag- 

 rens celler äro utplattade och mycket tnnnväggiga samt sakna åtminstone i de 

 Hesta fall egentliga utskott i vertikal rigtning. 



De öfre epidermisecllerna äro i allmänhet något sträckta; de midi 

 emellan kärlknippena liggande äro dock ofta, från bladytan sedda, mera, qvadrä- 

 fciska 'ill formen. Ytterväggen är jemn och obetydligt förtjockad; sidoväggarne 

 äro på vanligt sätt undulerade; innerväggen är visserligen något nedåt hvälfd 

 och stundom ävagt bugtad, men bildar icke några rörformiga cellutskott. Kloro- 

 plaster förekomma i ganska stor mängd i dessa celler och äro åtminstone under 

 vanliga ljusförhållanden lagrade vid innerväggen och här mest i närheten af 

 sidoväggarne, der genom innerväggens nedhvälfning små mtercellularrum upp- 

 kommit I dr undre, till formen mycket vexlande epidermiscellerna hafva klorö- 

 plasterna hufvudsakligen sin plats vid innerväggen, delvis dock äfven vid de 



