46 Axel Vinge. 



öfriga väggarne. — Klyföppningarna äro talrika, smalt ovala, något upphöjda; 

 slutcellernas ryggvägg är jemn eller obetydligt undulerad. 



De ytterst tunnväggiga mespfyllcellerna -bilda en ganska tät väfnad. 

 Det öfversta lagrets celler (fig. 12) hafva liksom de öfre epidermiscellerna än en 

 mera långsträckt, än en nästan qvadratisk form och det oljeroende af de ofvan- 

 liggande öfverhudseellernas form. Afvcn till storleken skilja de sig icke Iran 

 dessa. Deras sidoväggar bilda små, utåt bredare, inåt mot cellumen vanligen 

 skarpvinkliga inbngtningar, till antalet oftast 4 — G på hvarje cell; grannceller- 

 nas sidoväggar äro vanligen icke på motsvarande ställe inbugtade utan jemna, 

 hvarför de små mtercellularrummen på ytsnitt genom bladet i allmänhet hafva 

 en triangulär form. Cellernas öfre och undre väggar äro deremot jemna, eller 

 ock kanna på de senare och mera sällan äfven på de förra rinnas låga in- 

 vikningar, hvilka utgöra direkta fortsättningar af invikningarna på sidoväg- 

 garne, så att det intercellulära systemet genom dem kommunicerar. I de undre 

 lagren hafva cellerna ungefär samma höjd och storlek som i det öfversta lagret, 

 eller äro de obetydligt mera plattade; invikningarna på dessa cellers sidoväggar 

 (fig. 13) äro här som vanligt bredare och inåt afrundade samt till läget oftast 

 motsvarande hvarandra på intill h varandra liggande celler. Den undre väf- 

 naden är derför, såsom alltid då flera mesofyllager finnas, mera spongiös än 

 den öfre. Kloroplasterna hafva i alla lagren sitt läge vid de delar af väg- 

 garne, som gränsa intill intercellularrum; i de öfre lagren visa de derjemte en 

 något större benägenhet för platsen vid cellernas sidoväggar än i de undre. 

 De öfver och under kärlknippena liggande grundväfnadscellerna och öfverhnds- 

 cellerna äro mera långsträckta och smala och, livad de förra beträffar, tätare 

 sammanslutande samt hafva vid de gröfre kärlknippena obetydligt förtjockade 

 väggar. Detsamma gäller äfven för de grimdväfnadsceller, som på sidorna gränsa 

 intill kärlknippena; någon mera tjockväggig förstärkningsslida finnes således ej. 



Jemte följande art utmärker sig denna genom närvaron af stal- eller klubb- 

 lika utskott i mtercellularrummen, om hvilka ofvan är taladt (sid. 25 — 26). 



Hårbildningar finnas af tvenne slag, dels 2 — flercelliga, jemntjocka eller 

 svagt klubblika bar af det vanliga utseendet, dels flercelliga borsthår med obe- 

 tydligt förtjockade väggar. 



Redan i unga, tillväxande blad finnas små kristaller af oxalsyra*! 

 kalk. I fullt utvecklade blad äro de större, vanligen stafformiga och finnas 

 här ofta i ganska stort antal både i öfverhudens och grnndväfnadens celler. 



