bl Axel Vinge. 



bildningar saknas. Kristaller, korta och stafformiga, finnas i stor mängd i 

 epidennis. 



Polypodium decurrens Raddi är till sin bladbyggnad lik DavaJUa 

 strigosa, men har skarpare differentierad epidennis med jemnare innervägg, och 

 öfre epidennis innehåller endast mycket få kloroplaster. 



Bladen äro tunna och bestå af 6 — 7 lager af platta celler. 



De öfre epidérmiscellerna hafva en tunn men jemn innervägg; sidoväg- 

 garne äro på vanligt sätt undulerade och foga förtjoekade; ytterväggen är jemn 

 och något starkare förtjockad. Sedda från bladets yta äro de i allmänhet unge- 

 fär quadratiska, och endast de som ligga öfver kärlknippena äro sträckta i dessas 

 rigtning. Höjden hos de mellan knippena liggande epidérmiscellerna förhåller 

 sig vanligen till deras utsträckning i bladytan som 1 : 3 eller 1 : 4. Kloro- 

 plaster äro fåtaliga och små i öfre epidennis; i undre epidennis, hvars celler 

 för öfrigt äro byggda ungefär som de öfre, äro de icke sällsynta vid inner- 

 väggen. Cellkärnan är rundad eller nästan spol formig. 



Klyföppningarna äro ovala och ligga i jemnhöjd med de öfriga epidérmis- 

 cellerna. Slutcellernas ryggväggar äro icke undulerade. 



De i allmänhet 4 — 5 mesofyllagrens celler äro tunnväggiga och platta samt 

 hafva ungefär samma form som epidérmiscellerna och samma höjd. Väfnadon 

 är tät som hos Davallia strigosa, och cellerna hafva samma form som hos 

 denna. Kärlknippet omgifves af en försrärkningsslida, en enkel ring af celler, 

 hvilkas intill endodermes gränsande \ r 'ågg jemte en liten del af de radiala 

 väggarne är starkt förtjockad och har en svartbrun färg. De andra, öfver och 

 under kärlknippena belägna cellerna hafva deremot föga förtjoekade väggar. 

 Kristaller saknas. 



2-celliga klubbhår förekomma allmänt, särskildt på den undre bladsidan. 



Polypodium aureum L. afviker från Polypodium decurrens i åtskilliga 

 afseenden. Epidermiscellernas yttervägg är något starkare förtjockad och täckes 

 af ett glest, finkornigt vaxlager. Mesofyllet är i synnerhet i de undre lagren 

 lösare bygdt, på den grund att invikningarna på cellernas sidoväggar äro djupare 

 och bredare (Tab. I, figg. 16 o. 17). Kärlknippenas förstärkningsslida är min- 

 dre tjockväggig och ofärgad, men de mellan densamma och öfverhuden lig- 

 gande cellerna hafva tjockare väggar än hos föregående art. 



