Bidrag till kännedomen om onnbunkarnes bladbyggnad. «*• 



Der en förtjockad cellvägg stöter intill en tunn eller fortjockad vägg pä 

 närliggande cell, finnas stora porer, resp. en- eller tvåsidiga. 



De grundväfhadsceller, som närmast omgifva knippet, afvika föga till form 

 o. s. v. från de öfriga grundväfnadscellema. 



Af bårbildningar finnas endast (2 — )3-celliga, glesa klubbhår. 



Blechnum occidentale L. (Tak 11, figg. 11 — 44), 



Epidermiscellerna äro stora och sträckta ungefär som hos flertalet 

 Adiantum-arter, de öfre regelbundet, de undre mera oregelbundet. De öfre 

 innehålla endast fä kloroplaster. Ytterväggen är i allmänhet svagt utåt hvälfd, 

 stunilom dock starkare utbugtad och af medelmåttig tjocklek. Innerväggen är 

 likaledes svagt hvälfd, något mera på de undre än på de öfre epidesmiscellerna, 

 och obetydligt fortjockad. Sidoväggarne äro undulerade samt oftast och sär- 

 skildf nära nerverna något starkare förtjockade vid ut- och inbugtningarna än 

 vid de mellan dessa liggande delarne (Tab. II, fig. 11 till vcnster). Den yt- 

 tersta delen af dessa väggar är på nytt tätt och fint krusad (Tab. II, fig. 11 till 

 höger; jfr figurförklaringen), och här är väggens förtjockning mera ensidig, i 

 det att densamma hufVudsakligen tillhör den konvexa sidan af de gröfre, öfVer 

 hela väggens höjd sig sträckande utbugtningarna, der derför ock sidoväggen 

 går bågformigt öfver i ytterväggen; vid den konkava sidan är sidoväggens 

 förtjockning déremot obetydlig, och det särskildt vid de små utbugtningarna, 

 under det att vid de små inbugtningarna en något starkare förtjockning ej sällan 

 förefinnes. På samma sätt är ytterväggen vid dessa delar resp. svagare och något 

 starkare fortjockad, och små porer finnas derför ofta vid dess kanter. Från 

 bladytan sedda hafva sålunda dessa epidermisceUer ett mycket karakteristiskt ut- 



Beende. Älven vid den konvexa, sidan af de gröfre utbugtningarna kan slun- 

 dom en och annan por uppträda i vinkeln mellan ytter- och sidoväggen, till 

 lägel alternerande med dem, som linnes vid den konkava sidan. Cellkärnan 

 är spolformig. Klyfoppningarna äro ovala eller smalt ovala, något upphöjda 

 och ganska stora. Slutcellernas ryggväggar bilda ofta på hvarjehanda sätt for- 

 made utskott (Tal). II, ligg. 12 och 13), hvilka vanligast äro ;itt finna vid 

 cellernas främre ända, ej sällan dock äfveu på andra Ställen. Någori gäng kunna i 



Lunds Univ. Ärsskr. Torn. XXV 8 



