i£ Axol Vinge. 



porer saknas på de undres yttervägg och äro, när dr finnas på de öfres, svagt 

 utbildade. Innehållet i epidermiseellerna är rikt på kloropläster. 



Mesofyllet är bildadt af 7 — ( .) cellager och mycket lakunösare än hos de 

 föregående. Cellutskott finnas i både vertikal och horisontal rigtning och äro 

 längre än hos dessa. Det öfversta lagrets celler äro isodiametriska; deras ytter- 

 vägg är jemn, sidoväggarne äro något inbugtade, sä att liksom hos 7b/. repens 

 r. nitidum luftspringorna e'å upp till epidermis, och innerväggen är likaledes 

 ofta djupt inbugtad, så att membranvecken från cellens undre sidan kunna nä 

 upp mot cellumens midt. T de undre lagren äro cellerna något plattade med 

 längre skilda utskott. 



Polypodium crassifolium T. v. albopunctatissimum -T. Sm. 



(Tal». Ill, figg. 18—10). 



Bladen äro temligen tjocka och fasta, och cellagrens antal är vanligen 15 — IG. 

 Vi återfinna här ett synnerligen väl differentieradt hypoderma och det pä både 

 öfre och undre sidan; till sin byggnad är det mest likt hypödermat hos Poly- 

 podium conjugatum. 



Epidermiseellerna innehålla några fä och små, ofårgade eller svagt grön- 

 färgade kromatoforer. Till storlek och form öfverensstämma de närmast med 

 motsvarande celler hos Asplenium Nidus. Innerväggen är på de öfre epidermis- 

 eellerna något tjockare än ytterväggen, tvärtom pä de undre, hvilkas yttervägg 

 derjemte är något tjockare än de öfres. Porer finnas i stor mängd pä epider- 

 mis- och hypodermacellernas sidoväggar samt i mindre antal på mellanväggen 

 mellan dessa lager. Klyföppningarna äro ovala — cirkelrunda och hafva ett ytligt 

 läge. Små, 1 — 2-celliga klubbhår förekomma mycket glest på båda bladsidorna. 



Lagret närmast under öfre epidermis bildar ett hypoderma af stora, plat- 

 tade celler med förtjockade, med porer försedda väggar och tärt sammanslutande, 

 undulerade sidoväggar. Det följande lagrets celler äro temligen tunnväggiga, van- 

 ligen isodiametriska eller obetydligt högre än breda samt rikt klorofyllförande; 

 i sin öfversta del sluta de tätt tillsamman, men djupare ned framträda snart 

 små, triangulära intercellularrum vid hörnen mellan dem. Der och livar an- 

 träffar man bland dessa ungefär isodiametriska celler en enstaka cell eller en 



