Bidra» till kännedomen om ormbunkarnes bladbyggnad. '•> 



liten grupp af celler, söm från bladytan sedda äro 2 — 4 gånger sa stora som 

 dessa, men hvilkas höjd är densamma som de andras; ofta äro äfven väggarne 

 bos dessa större celler något tjockare och försedda med tydligare porer. Dylika 

 .•eller äro tydligen öfvergångsformer mellan de egentligen assimilatoriska cellerna 

 och hypodermats celler. I de följande 2 — 3 lagren äro cellerna efter hand 

 mera utplattade. De undre lagrens celler äro jemförelsevis tjockväggiga och 

 blott hälften så höga som det öfversta lagrets, men mera utbredda än dessa; 

 intercellularrummen mellan deras sidoväggar äro mycket stora och ligga nästan 

 midt öfver hvarandra, så att stora och genom Hera cellager räckande luftkamrar 

 uppstå Det understa lagrets celler äro något högre och mera tjockväggiga än 

 de öfverliggande, och deras sidoväggar sluta i regeln tätt tillsamman utom midi 

 öfver klyföppningarna, der stora luckor afbryta sammanhanget i detta undre 

 bypoderma (fig. 1'.)). Förstärkningsslidan är byggd på samma sätt som hos 

 Volypodium deeurrens men ofärgad. Vid de gröfre knippena äro i synnerhet 

 de under densamma liggande grundväfnadäcellerna sträckta och sklerifierade. 

 [nga öfverhuds- eller srrundväfnadsceller halva förvedade vägerar. 



Polypodium serpens Forst. (Tub. III, ligg. 14 — 1(>). 



Bladen äro synnerligen tjocka och köttiga; ett tvärsnitt genom dem år ofta 

 •1 mm. bredt eller ännu bredare. De utmärkas i synnerhet af ett flerlagradt 

 hypoderma samt ett kraftigare utveckladt palissadparenkym än hos någon af de 

 ofVan beskrifna arterna. 



De öfre epidermiscellerna (fig. 14) äro, i all synnerhet om de jemföras 

 med grundväfnadens stora celler, små; vanligen äro de icke sträckta samt un- 

 gefär dubbelt så breda som höga. Innerväggen och sidoväggarne äro svagt 

 förtjockade och försedda med porer; ytterväggen är ungefär dubbelt sa tjock 

 som de andra väggarne. Ytter- och innerväggarne äro ganska jemna; sido- 

 arnes inre del är jemn eller något undulerad; utåt är unduleringen djupare. 

 Cellerna innehålla några få kromatoforer, som stundom äro svagt grönfärgade. 

 Kärnan är rund. De undre e|)iderm iscel lerna (fig. 1"») äro ungefär dubbelt 

 sa höga som di' öfre ocb älven lian ytan sedda större än dessa; deras ytter- 

 vägg är tjockare, men innerväggen och sidoväggarne äro tunnare än de öfres. 



I.hii a Univ. Årsskr. Tom. XXV |(l 



