Bidrag till käu lomen om ormbunkarnes bladbyggnad. 77 



Asplenium Ceterach L. 



Jemte följande art eger denna en bladbyggnad, som i högre grad än andra 

 ormbunkars stämmer öfverens med den hos dikötyler vanliga typen. 



Epidermiscellerna på bladets öfre sida äro platta, icke sträckta och 

 sakna helt och hallet kloroplaster. Deras yttervägg är föga förtjockad saml 

 svagt utbugtad; sidoväggarne äro på vanlig! sätt undulerade, af ytterväggens 

 tjocklek och försedda med porer. Innerväggen är jemn eller oågoi nedåt hvälfd 

 och tunn. De undre epidermiscellerna äro lägre än de öfre och halva alla 

 väggarne tunna; de äro myckel rika på kloroplaster. Klyföppningar förekomma 

 i mycket stor mängd; de halva ett upphöjdt läge och likna äfven i andra af- 

 seenden i hög grad Adiantum-arternas. Bladets undre yta är beklädd med 

 tunna, färglösa och fjällika trikombildningar, hvilka vid basen äro hjertlika, ntät 

 långspetsade och utgå från en epidermiscell medelst ett kort, encellig! skaft, 

 som är läst vid inskärningen på fjället, alldeles som bladskaftet vid en 

 bjertlik bladskifva. 



Palissadparenkymet under öfre epidermis utgöres vanligen af 2, stun- 

 dom af Mött ett cellager och upptager tillsamman med öfre epidermis ungefär 

 hälften af tvärsnittet. Då lagren äro två, äro cellerna i det öfversta lagrei van- 

 ligen 4 — 5 gånger så höga som breda; i det underliggande äro de någof lägre; 

 lins blott ett lager af palissadceller äro dessa ej sällan mycket högre, sä att 

 deras höjd kan förhålla sig till bredden som S : 1. Undre lagrets celler visa 

 för öfrigt ofta öfvergångsformer till svampparenkymet. Detta består af 4 — 6 

 lager och är mycket spongiösl bygdt; dess celler likna till formen ej obe- 

 tydligt mesofyllcellérna hos Adiantum cuneatum; de hafva sålunda långa ut- 

 skott i horisontal, men korta i vertikal rigtning. 



De kärlknippena omgifvande cellerna äro tunnväggiga. 



Nothochlaena Marantae R. Be. är mycket lik föregående ari till grund- 

 väfnadena byggnad; dock äro pabssadcellerna vanligen uågot lägre än hos 

 denna. Epidermiscellernas sidoväggar äro mera sicksackformig! bugtade och 

 nästan som hos Cheilanthes tomentosa starkare förtjockade vid utbugtningarnas 

 maximum. De närmare bladkanten liggande öfre epidermiscellerna innehålla 

 ej få kloroplaster samt derjemte en ytterst finkornig, grumös massa. De fjäl- 

 lika trikombildningarna på den undre bladsidan äro -mahne än bos föregående 



