22 K. RYGH. [1906 



iblandt nogle tænder, men intet af skallen, flere mindre stykker af 

 marvbenene og næsten opløste stykker af ryghvirvelen og af led- 

 knokler. Hovedet har ligget omtr. mod øst. Omtr. over føddernes 

 plads under det øvre hellelag fandtes et trekantet stykke flint, 

 som i to kanter viser tilknakning, medens den tredie giver indtryk 

 af at være afslidt. Det kan være en flintskraber. Om dennes 

 forekomst paa detle sted staar i forbindelse med begravelsen neden- 

 under, kan paa grund af de uredige forhold ved gravstedet van- 

 skelig afgjøres med nogenlunde sikkerhed. Heller ikke kan det 

 sikkert afgjøres, om denne røs, der som det sees af kartet ligger 

 i en udkant i forhold til det sikre broncealders gravfelt, virkelig 

 skriver sig fra broncealderen. Den maade, hvorpaa den var anlagt, 

 ligesom adskillige træk ved dens opbygning og tillige den maade, 

 hvorpaa liget var nedlagt, forsaavidt den lod sig opfatte, taler dog 

 med overveiende sandsynlighed for, at den tilhører samme hoved- 

 periode som de i samme linje liggende røser i Holanmarken. 



Endelig blev et par røser, som laa yderligere i udkanterne, 

 undersøgte. XXI, lidt i vest for XX i Langaasmarken og meget 

 lavere liggende end denne. Den var 7 m. i tverm., men ikke høi. 

 I midten laa en meget svær sten af en merkelig regelmæssig form. 

 Den havde næsten fuldstændig form af en sneplog, kun var det 

 ene hjørne bagtil noget afrundet. Den var 2,45 m. lang, paa 

 midten 1,15 m. bred, flad paa oversiden, regelmæssigt og skarpt 

 tilspidset foran, saa høi, at overfladen laa omtr. i dagen, medens 

 undersiden hvilede paa grunden. Det er vanskeligt at tro, at den 

 kan have faaet denne regelmæssige form uden ialfald delvis for- 

 sætlig tildannelse. Til begge sider af stenen iagttoges i temmelig 

 vid udstrækning lidt overgrunden et kullag, blandet med sjøskjel, 

 mest blaaskjel, men ogsaa endel snegler. Der saaes intet tegn til 

 begravelse. Røsen er udentvivl fra en meget senere tid end de 

 ovenfor omhandlede. Dette bestyrkes ogsaa ved, at der i nær- 

 heden sees et par meget lange og småle, ganske lave forhøininger, 

 der sandsynligvis er langhauger fra Yngre Jernalder. 



Paa et udstikkende nes nordøsflig paa Todneshalvøen, kaldet 

 Holmen efter en udenfor liggende holme blev ogsaa en stor, enligt 



