No. 1] EN GRAVPLADS FRA BRONCEALDEREN. 27 



stændigheder, saasom mangelen af bevarede benrester i mange kister, 

 ikke er let i det enkelte at bestemme aldersforskjellen mellem de 

 enkelte gravsteder. Det er dog klart, at der maa være en tids- 

 forskjel paa adskillige aarhundreder mellem de ældste og de yngste. 

 Som hørende til den yngre broncealder udpeger sig strax begra- 

 velsen med oldsagfund og brændte ben i røs VII ved vestre Todnes. 

 Navnlig broncenaalen og stangknappen viser, at denne tilhører en 

 forholdsvis sen tid. En flerhed af fundene henviser derimod ril den 

 ældre broncealder, nogle til en tidlig del af denne. Nogen tids- 

 forskjel i det store taget mellem de to ved lavningen adskilte par- 

 tier af gravfeltet, det paa Todnes og det paa Holan, saa at det 

 ene skulde være yngre, det andet det ældre, kan ikke opstilles. I 

 begge er der meget gamle og noget yngre fund. Gruppen i Holan- 

 marken kan ialfald ingenlunde i sin helhed betragtes som yngre. 

 Tvertimod maa no2[le af fundene her regnes blandt de ældste af alle. 



Nedenfor meddeles i en særskilt fortegnelse en opgave over 

 høiden over havet af de fleste af røserne paa denne plads, saaledes 

 som den isommer blev bestemt ved nivellement, som blev udført 

 af det Nordenfjeldske Ingeniør- og Opmaalingskontor. Det er rø- 

 sernes basis, som er bestemt ved maalingen, men da denne ved 

 de røser, h\is høide blev maalt før udgravning, kunde være noget 

 usikker, saa er det muligt, at der ved enkelte tal kan være nogen 

 unøiagtighed, som dog vist ikke i noget tilfælde kan være større 

 end en del af I meter, og som derfor ikke har nogen væsentlig 

 betydning. Med hensyn til betydningen af disse høidebestemmelser 

 maa videre merkes, at en hel del af røserne er lagt paa berg- 

 knauser, hvis overflade ogsaa nu er endel høiere end det omlig- 

 gende terrain og utvivlsomt for nogle tusinde aar siden har hævet 

 sig betydeligt mere over dette, da jordbunden i et saadant skog- 

 land maa have vokset betragteligt gjennem et saa langt tidsrum. 

 At saadan vækst af den omgivende bund er foregaaet, fremgaar, 

 som ovenfor omtalt, lydeligt ved de lave røser XV — XIX. Man 

 kan visselig ogsaa gaa ud fra, at broncealderens folk ikke har 

 valgt plads for gravstederne paa knauscr, der saavidt stak op af 



