No. 7] NOGLE BEMERKNINGER OM GAARDNAVNE. 5 



den er blevet brugt dertil ligefra den ældste tid til den nyeste. Jeg 

 ^jar med andre ord tillagt denne gruppe af sammensatte navne en 

 meget langvarigere anvendelse end de 5 andre, som dr. Hansen i 

 „Landnåm" og i sit sidste skrift behandler. Hvorvidt et flertal af 

 éem skriver sig fra hedendommen eller fra den følgende tid, derom 

 tor jeg for tiden ikke have nogen sikker mening og har heller ikke 

 i „Nordl." udtalt nogen saadan. 



Naar omvendt dr. Hansen etsteds beskylder mig for at have 

 gjengivet hans meninger i „Landnåm,, „noget misvisende", kan jeg 

 ikke erkjende mig skyldig deri. Han betegner det nemlig (s. 42) 

 som misvisende, naar jeg fremstiller det som hans mening, at nav- 

 nene paa — stabir tilhørte „hele den ældre jernalder, helt fra ca. 

 400 f. Kr. og til 1000 e. Kr." — — — Om den øvre grændse, 

 siger han, nævnte jeg kun, at det var vanskeligt at tænke sig 

 Svealand mægtigt ved hær og flaade i 1ste aarh. e. Kr. uden sin 

 staSirbebyggelse" . 



Jeg maa da her citere det sted i Landnåm s. 124, hvor han 

 præciserer sin theori om disse navnegruppers kronologiske stilling: 

 „vin, tun, heim — broncealderen ca. 1200—400 f. Kr. 



staSir (by) — jernalderen 400 f. Kr.— 1000 e. Kr. 



rud, holt, land, set — katolicismens tid 1000 — 1350 (1500).'' 



Deraf vil sees, at jeg ikke har gjort mig skyldig i nogen mis- 

 visende fremstilling. Han modificerer nu i sit sidste skrift denne 

 kronologi saaledes, at han nærmest tænker sig staMrne „tilhørende 

 den senere del af den ældre jernalder". Og den øvre grændse for 

 land og setr flytter han op fra 1000 til 900 e. Kr. Dette har 

 den meget store betydning, at der derved gives rum for navne af 

 aabenhart hedensk oprindelse inden disse grupper. Og da han 

 holder fast paa, at ru c) er samtidig med disse to, flytter han og- 

 saa denne klasse op til 900. 



Da dr. Hansens afhandling maa ansees som et gjenmæle til 

 min kritik, har det for de omtvistede sporgsmaal sin betj'dning at 

 fastslaa, hvilke afsnit af denne han ikke har imodegaaet. Jeg 

 undersøgte udførlig berettigelsen af hans paastand i Landnåm, at 

 „vore broncealdersfund idethele ikke er mange, men falder i vin- 

 og heim-bygderne". Ved at gjennemgaa de kjendte gravfund fra 



